1169 



Ofversigt af Kongl. Vetenskaps-Akademiens Förhandlingar, 1871. N:o 9. 



Stockholm. 



Tefroit och Tefro'it-arter i Svenska jernmalmer. 

 Äf L. J. Igelström. 



[Jleddeladt den 8 November 1871.] 



Våra bergsmän hafva länge indelat de svenska jernmalmerna 

 i flera klasser, allt efter deras förhållande på masugnen. Sålunda 

 kallades t. ex. en vidsträckt grupp qvickstenar, och voro dessas 

 karakteristiska egenskap att hålla kalksten såsom hufvudsaklig 

 gångart, och väl manganhaltig kalksten; men deras mineralogiska 

 kunskap sträckte sig ej längre, än att de trodde, att manganen 

 i kalkstenen icke kunde förekomma på annat sätt än i form 

 af kolsyrad manganoxidul, substituerande kolsyrade kalkjorden. 

 Jag har funnit att så icke alltid är förhållandet, utan är det 

 tefro'it och tefro'itarter som på flera ställen utblanda kalkstenen, 

 och den största manganhalten härleder sig otvifvelaktigt härifrån. 



På grund af förhållandena och yttre utseende ansåg jag ett 

 vid Pajsberg förekommande mineral vara detsamma som tefroiten 

 från Franklin i New Jersey, hvilket fullkomligen vid anstäld 

 analys besannades (se Ofversigt af K. Vet.-Akad. Förhandlingar 

 1865 N:o 4). 



Sedan uppslaget en gång var gjordt, började jag blifva mera 

 uppmärksam på dessa malmer och upptäcke snart samma ämne 

 vid Sjögrufvan i Grythytte socken, Örebro län, sedan vid ännu 

 en jerngrufva i nämnde socken. 



Under resor åren 1867 och 1870 i Ludvika och Norrbärkes 

 socknar, Dalarne, märkte jag vid Hillängs och Schisshytte jern- 

 grufvor, att hela varp vid dessa grufvor voro uppfyllda, jemte 

 kalksten, af ett mörkt mineral, liknande på ett utmärkt sätt den 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Arcj. 28. V: o 9 5 



