HEER, ANMÄRKNINGAR ÖFVER NORDGRÖNLANDS KRITFLORA. 1179 



Af Monocotyledoner hafva vi erhållit ett tjockt rör med 

 bladfragmenter (Bambusium), tre frukter af Sparganium och ett 

 bladfragment af en Zingiberites. 



Om redan genom de här omnämnda växtformerna Atanelagrens 

 Flora erhåller en annan karakter än Komelagrens, så är denna 

 skilnad ännu mera påfallande genom Dicotyledonernas upp- 

 trädande. I Komelagren hafva hittills funnits endast ett par blad- 

 fragmenter deraf, under det att de i Atanelagren höra till de tal- 

 rikaste växterna. Dervid är det särdeles påfallande, att de för- 

 dela sig på 15 olika familjer, hvilka kunna hänföras till de tre 

 hufvudafdelningarne : Apetalse, Gamopetalse och Polypetalse. Vi 

 se således, att äfven här, likasom i Tysklands öfre krita, löf- 

 träden (drcotyledoner) redan vid sitt första uppträdande repre- 

 sentera ganska olika typer. Flera arters systematiska ställning 

 är visserligen ännu ganska tvifvelaktig, t. ex. de blads, som jag 

 sammanfattat under Proteoides; äfvenledes är bestämningen af 

 Andromeda och Diospyros ännu icke alldeles säker. Deremot 

 kunna vi icke betvifla, att i Nordgrönland då lefde ett fikonträd 

 med långa, hela blad, liknande dem hos Ficus princeps, ty 

 utom bladen hafva vi också funnit fikonen. Alldeles liknande blad 

 har jag redan förr beskrifvit från Moletein (Cenoman) och tydt som 

 fikonblad; talrika voro Poplarne, som föreligga i tre arter, af 

 hvilka två höra till Läderpoplarne (P. Berggreni och P. hyper- 

 borea); slägtet Myrica hafva vi i blad och frukter, hvaremot 

 Sassafras och Magnolia förefinnas endast i blad, Panax blott i 

 frukter. Ganska anmärkningsvärdt är, att redan då samman- 

 satta blad hafva uppträdt, hänvisande på en mera complicerad 

 byggnad; ett synes höra till Leguminoserna, ett till Sapindus, ett 

 tredje till Rhus. 



Denna Flora afviker således ganska mycket från den undre 

 kritans genom uppträdandet af mångfaldiga Dicotyledoner, och 

 ansluter sig i detta hänseende till den i Europas öfre krita; men 

 antalet af de gemensamma arterna är ännu alltför ringa för 

 att man redan nu skall kunna bestämma den afdelning af krit- 

 formationen, i hvilken dessa Atanelager böra inordnas. I melier- 



