107 



mig en særdeles Fornøjelse, om jeg igjen kunde være Dem til 

 nogen behagelig Tjeneste. — — — 



154. Kopibog nr. 4 pag. 487. 

 1764 d. 4. Mai til Hr. Missionarius Jac. Elias Schjøning. 1 ) 

 Jeg har faaet deres ærede Skrivelse de dato . . . ., og tacker 

 jeg for deres gode Løfte i at ville tilsende mig, hvad merkværdigt der 

 kunde forefalde af Naturens Rige. Fjeld-urter og andre smucke 

 vegetabilia nedlagde imellem Papir med Finnernes og Nordmændenes 

 navne tilskrevne, forsaavidt de kunde bringe i Erfaring, vil jeg og 

 ansee for en stor præsent. — ■ — — I det øvrige fornøjer det 

 mig at hore, med hvilken flid og Retsindighed D. Ærv. antager 

 sig den Dem betroede Finne Menighed, som det høje Colleg. vist 

 vil skjønne paa, naar dertil kand gives Lejlighed uden at præjudi- 

 cere andre. 



155. Kopibog nr. 3 pag. 634 flg. 



1760 d. 18. Mai til Provsten Frugaard. 2 ) 



— — — Hr. Amtmand Hammer 3 ) har ved en skrivelse til mig 



av 5te Martii h. a. i Anledning av Hr. Gehejmeraad Holsteins brev 



1 ) Jacob Elias Schøning (fætter af pro f. Gerhard S. og sorenskriver i Salten 

 Claus Ursin S.), f. 1733 paa Greta i Stegen. Student 1756, exam. philos. 

 1758, exam. theol. 1759, 1761 missionær til Kjelvik, . derpaa sogneprest 

 til Kjøjlef jord, 1772 provst i provstiet, 1777 sogneprest til Bamle. Døde 

 1793. Angaaende de til Gunnerus indsendte planter, se aarsskr. 1892 pag. 60. 



2 ) Hans Frugaard, f. i Aalborg stift 1716, student 1735, exam. philos. 1736, 

 en tid informator dels i Jylland, dels i Norge, exam. theol 1742, blev 1746. 

 antaget til uordineret missionær i Rånen eller Næsne, hvor han var i 5 aar. 

 Blev 1751 sogneprest til Kjøllefjord eller Lebesby, 1757 til Alten — Talvik 

 og provst i Vestfinmarkens provsti, 1767 sogneprest til Selbu, tog afsked 

 1791 og døde 1792. To breve fra ham til Gunnerus angaaende naturalier 

 findes i vidensk. selsk. manuskriptsaml. (nr. 243 kv.), indtaget i afdeling F. 

 I Selbu indførte Frugaard dyrkningen af poteten, og paa grund af sin 

 iver for at faa bønderne til at dyrke den blev han kaldt „ potetpresten." I 

 begyndelsen havde det dog ingen fremgang med dyrkningen, og da presten 

 havde sagt, at „naar planten havde blomstret, kunde man begynde at smage 

 paa poteterne", blev dette misforstaaet "saaledes, at det var de umodne 

 frugter, som skulde spises, men disse fandt man „ikke kunde være folke- 

 mad." Stv. Hansen: Bygdefortælling, Optegnelser fra Tydalen. Tromsø 

 1873 pag. 68. Schiibeler, Virid. Norv. II. 147. 



3 ) Se brevet til ham ovenfor, nr. 146. 



