ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 187 8, N:0 2. 11 



vense radialis interioris et ramulum exteriorem ven.se ejusdem po- 

 sitse, alis posterioribus immaculatis; areola discoidali alarum 

 anteriorum quinquangulari, parte discoidali vena? ulnaris margi- 

 nem exteriorem versus flexa longiore, nee tarnen duplo longiore 

 quam parte venae ulnaris cum vena radiali confluente et vix 

 breviore quam venula transversa discoidali, apice partis apicalis 

 venae ulnaris apicem alarum versus flexo; venis omnibus pilis 

 destitutis. Long. c. al. 7 — 8 mill. 



Hemer obius longicornis Fabr., Gen. ins., pag. 245 (1776). 

 Psocus longicornis Latr., Bull, scienc. soc. philom.de Paris, tom. 1, 



pag. 85 (1795). — M'Lachlan, Ent. Month. Mag., vol. 2, 



pag. 229 (1867). 

 » lineatus Latr. in Coquebert, Illust. icon. ins., pag. 12, 



tab. 2, fig. 8 (1799). 



Förekommer egentligen på stammar af löfträd; teml. allmänt 

 funnen vid Stockholm, i Vestmanland, Östergötland, Bohus, Småland, 

 Blekinge och Skåne; i Finland vid Pargas. 



Antennerna mycket längre än vingarne, håriga, mörkbruna med 

 basallederna ljusare. Hufvudet gröngult med större eller mindre 

 mörkbruna näckar och streck på hjessan och talrika långsgående 

 streck på pannan; mellankroppen merendels brun med några få gul- 

 aktiga linier, bakkroppen gulaktig, segmenterna mer eller mindre 

 bredt kantade med mörkbrunt, benen grågula med spetsen af tibi- 

 erna och farserna mörkare. Vingnerverna bruna med undantag af 

 den delen af radialnerven, som bildar viugmärket, trakten kring 

 utgångspunkten för inre radialnervens yttre smågren och de omkring 

 diskcellens inre apicalvinkel liggande nerverna, som äro ljusgula. 

 Vingmärket nästan triangulärt. Inre radialnervens första inre små- 

 gren utgår från inve gaffelgrenen längre från samma nervs andra 

 inre smågren än från apicaldelen af ulnarnerven. 



Den af Burmeister under namn af Psocus longicornis anförda 

 Psociden är icke någon Psocus utan Elipsocus unipunctatus Müller. 



3. Psocus sexpunctatus (L.) (fig. 3). 



Ferrugineus, colore valde varians, interdum flavescens, plus 

 minusve fusco-maculatus, alis anterioribus et posterioribus hya- 

 linis, illis ad maximam partem pallidissime fuscescentibus^ raa- 

 culis et fasciis obscurioribus ornatis, scilicet maculis compluribus 

 paullo ante medium alarum positis, inter se plus minusve con- 



