28 SPÅNGBERG, ÖFVERSIGT AF SVERIGES OCH FINLANDS PSOCINER. 



Psocus pupülatus Dale in Walker, Cat. Neur., pars 3, pag. 



493 (1853). 

 Peripsocus alboguttatus M'Lachlan, Ent. Month. Mag., vol. 2, 



pag. 273 (1867). 



Funnen i Vestmanland, Östergötland, Småland och Blekinge; 

 i Finland vid Pargas. 



Antennerna ungefär af vingarnes längd, håriga, brunaktiga med 

 rödbrun anstrykning vid basen; hufvudet, mellankroppen och benen 

 bruna, bakkroppen rödbrun med kanterna af segmenterna understundom 

 försedda med små hvita fläckar. Utgångspunkten för inre radial- 

 nervens yttre smågren på framvingarne ligger längre från vingens 

 spets än afståndet från utgångspunkten för inre radialnervens andra 

 yttre smågren till vingens spets. Vingnerverna brunaktiga. 



2. Peripsocus phaeopterus (Steph.) (fig. 18). 



Plus minusve nigro-fuscus; alis anterioribus et posterioribus 

 immaculatis, griseo-fuscis vel infumatis, his quam Ulis paullo 

 pallidioribus; pterostigmate elongato, apicem versus vix dilatato. 

 Long. c. al. 3,5 — 4 mill. 



Psocus nigrieomis Steph., Illust. of brit. Ent., vol. 6, pag. 126 



(1836). 

 » phceopterus Steph., Illust. of brit. Ent., vol. 6, pag. 127 



(1836). 

 Peripsocus phceopterus M'Lachlan, Ent. Month. Mag., vol. 2, 



pag. 273 (1867). 



I furuskogar temligen allmän; funnen i Östergötland, Småland 

 och Skåne; i Finland vid Pargas. 



Antennerna knappast så långa som vingarne, håriga, brun- 

 aktiga; hufvudet, mellankroppen och bakkroppen mer eller mindre 

 mörkt bruna, benen vanligen något ljusare. Utgångspunkten för 

 inre radialnervens yttre smågren på framvingarne ligger antingen 

 närmare eller ungefär lika långt från vingens spets som afståndet från 

 utgångspunkten för inre radialnervens andra yttre smågren till vin- 

 gens spets. Vingnerverna bruna. 



