ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖKHAKDLINGAB, 1878, N:0 2. 41 



sjelfva verket vid beräkningen af x använda ett helt 

 annat värde på jernets sp. värme än det, vi nyss an- 

 gifvit (« = 0,io7 6 8), t. ex. det af Regnault funna 

 (a = 0,ii37 9), utan att derföre värdet på x i ringaste 

 mån förändras. 

 2:o) erhåller man qvicksilfrets spec. värme uttryckt i vatt- 

 nets spec. värme som enhet sådant detta är vid den 

 temperatur, hvarvid försöket anställes, näml. 0° — 5° C. 

 Eller med andra ord: man erhåller relationen mellan 

 qvicksilfvers och vattens sj?. värme för en och samma 

 temperaturintervall, och det funna talet x kan alltså 

 sägas i ordets egentliga mening representera qvicksilfvers 

 sp. värme, hvilket deremot icke är händelsen, om t. ex. 

 en viss qvicksilfvermängd uppvärmd till 100° C. får 

 afiemna sitt värme åt en kalorimeter med vatten af 

 t. ex. +15° C, ty både qvicksilfvers och vattens sp. 

 värme varierar, som bekant är, med temperaturen. 

 Vid diskussionen af metodens noggrannhet kunna vi alltså 



lemna sista termen i ofvanstående eqvation ur sigte och endast 



taga i betraktande 



158,9105 . 4°,315 



x — • 



4492,5576 .4°,58 



Man ser, att x är en funktion af de tal, som uttrycka mas- 

 sorna af det qvicksilfver och vatten, kalorimetrarne innehållit^ 

 samt af de temperaturförändringar, dessa massor undergått vid 

 försöken. 



Vår diskussion kommer alltså närmast att röra sig om den 

 inflytelse, felaktigheter uti invägningen af vattnet eller qvick- 

 silfret samt uti bestämningen af begynnelse- och sluttempera- 

 turen vid försöken utöfva på värdet af x. 



Om vi beteckna vattnets vigt med m och dess temperatur- 

 höjning under försöket med % och qvicksilfrets vigt och tem- 

 peraturhöjning med m 1 och r l och differentiera eqvationen i af- 

 seende på en i sender af dessa qvantiteter betraktad som vari- 

 abel och under förutsättning, att v alla de öfriga äro konstanta, så 



