90 THEORIN, VÄXT-TRICHOMERNAS BENÄGENH. T. FORMFÖRÄNDRINGAR. 



i sådana Polygoneers knoppar, hvarest deras egenskap af att 

 vara colleterer är stäld utom allt tvifvel. 



Det andra af de båda exemplar, som jag framstält till jem- 

 förelse, eller det som växte på en trampad väg, bestod af en 4 

 lin. hög, upprat stam, från hvars spets 6 grenar hade framvuxit 

 längs med jordytan. Den största grenen var 12 tum lång, och 

 närmare dennes såväl som de öfrigas spets funnos blommor i 

 bladvecken samt utefter hela deras längd flere eller färre blad. 

 Hvart och ett af dessa var 6 lin. långt samt 2\ lin. bredt eller 

 flere gånger mindre än ett af den yppigare formens blad. 



På ochreornas inre sida funnos hos den magrare växten 

 ytterst få band till och med vid deras bas. Hvart och ett af 

 dessa x ) bestod alltid af en enkel rad celler och hvilade liksom 

 förut omtalade ochrealband på en kort, 1- till 2-cellig fot (fig. 

 7). Ochreor finnas till och med hos ett sådant magert exemplar, 

 som alldeles sakna band. Innehållet i deras celler var, äfven 

 om banden förekommo på en ochrea till så stort antal som möj- 

 ligt, alltid vattenklart och tunnflytande med undantag af en 

 eller annan grynig strimma, som befann sig vid membranen eller 

 låg i cellens midt. Således afvika ochrealbanden hos det mag- 

 rare exemplaret af Polygonum aviculare såväl med afseende på 

 formen som ock i ännu högre grad beträffande cellinnehållets 

 beskaffenhet från motsvarande trichomer hos den frodigare växten. 



Den ointalade olikheten mellan ochrealbanden hos den fro- 

 diga och hos den magra formen af Polygonum aviculare blifver 

 ännu större och visar i ännu högre grad bandens benägenhet 

 hos denna växtart att samtidigt, som dess blad blifva frodigare, 

 sjelfve antaga ett yppigare utseende; om man ihågkommer, att 

 det om alla Polygoneer gäller, att, ju saftfullare en art är, desto 

 bredare äro dess ochrealband, och desto större mängd af ett slem- 

 migt-grynigt innehåll innesluta dessas celler; och om man erinrar 

 sig, att det äfven kan hända, att hos samma exemplar, t. ex., 

 af Rumex crispus, som ständigt har breda ochrealband, de stora 

 och svällande rotbladsknopparne innesluta en större mängd blasto- 



') Jfr förut näinda afhandlig, pag. 18. 



