92 THEORIN, VÄXT-TRICHOMERNAS BENÄGENH. T. FORMFÖRÄNDRINGAR. 



origtigt hänförts till glandierna. De hafva nemligen tvifvelsutan 

 till uppgift att, förstorande växtens yta, förläna den härifrån 

 försiggående vattenutdunstningen en högre grad af intensitet. 

 Ar det så, bör det ej heller förefalla underligt, om trichomernas 

 blåslika slutcell tilltager i storlek, och tri ch om erna sjelfva blifva 

 flere på samma gång, som växtens caulom och phyllom äro frodigare. 



Atriplex hastata L. Det mjöliga öfverdraget på denna växt 

 utgores af trichomer, som bestå af en kort fot och en på denna 

 hvilande slutcell, som är päron formig eller nedtill smal och upp- 

 till bred. 



Ett exemplar, som växte på mudderupplag, hade hvar och 

 en af stammens 4 sidor l 1 - lin. bred samt hvarje blad 21 lin. 

 långt och vid basen 19,\ lin. bredt. Här funnos trichomer, 

 hvilkas tillplattade spetscell var ända till 0,3 12 m.m. lång och 

 0,i-2 m.m. bred närmare öfra ändan. Hos ett annat exemplar, 

 som växte på hård, tilltrampad lerjord, var stammens sida ^ lin. 

 och hvarje blad 6 lin. långt samt 4| lin bredt vid basen. De 

 trichomer, som funnos på detta exemplar, egde en slutcell, hvil- 

 ken, då han till formen öfverensstämde med den blåslika cellen 

 på det förstnämda exemplaret, kunde blifva 0,2 1 6 m.m. lång 

 och 0,07 2 m.m. bred nära spetsen. 



Liknande exempel på trichomernas benägenhet att rätta sig 

 efter de förändringar i utseende och storlek, som stam och blad 

 äro underkastade, erbjuda flere Rosa- och Rubus-arter, hos 

 hvilka taggarne äro större och ofta mer klolikt böjda, då till 

 följd af en gynsammare växtplats hela växten blifvit frodigare 

 och i synnerhet stammen blifvit gröfre än vanligt. 



Hos andra växter l ) finna vi deremot, att hårigheten blir 



obetydligare, och trichomerna blifva mindre, om de, förflyttade 



') H. Baiikdt (de pilis plantarum, Bonnae 1849) uppräknar en lång lista på 

 väster, af hvilka de, som växa på torra, solöppna platser, äro håriga, men 

 de, som förekomma i lundar och på fuktiga ställen, glatta. Han omnämner 

 äfven växtarter, som, i vildt tillstånd håriga, blifva, då de odlas, utan hår- 

 beklädnad. A. "Weiss (1. c. pag. 624) omtalar detsamma och tillägger, att 

 växtarter, som på en kall, högland ort äro håriga, blifva, om de flyttas till 

 en varmare och fuktigare, alldeles glatta (Cichorium dulce, Brassica oleracea 

 och maritima). 



