ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 187 8, N:0 3. 9 



' Hr CLARK beklädde äfven insidan af ett kapillarrör ined 

 en tunn silfverhinna och fann att tensionsskillnaden mellan elek- 

 troderna derigenom nedgick till mindre än en femtedel af hvad 

 den var, då röret var utan beklädnad. Det är af sig sjelf klart, 

 att förhållandet måste blifva sådant. Silfverhinnan satte de 

 båda elektroderna i ledande förbindelse med hvarandra, till följe 

 hvaraf tensionsskillnaden emellan dem måste förminskas. 



Af ofvanstående granskning framgår, att Hr Clarks försök 

 på intet sätt bevisa, att den elektromotoriska kraften beror af 

 det ämne, hvaraf rörets inre yta består. Man har derföre på 

 grund af dessa försök ingen rätt att förlägga sätet för den 

 elektromotoriska kraften till gränsytan mellan vattnet och röret. 

 Jag har vid min undersökning bevisat, att den elektromotoriska 

 kraften uti ifrågavarande fall icke beror på friktion mellan vät- 

 skan och röret, och Hr Dorn fann, att den elektromotoriska 

 kraften förblef oförändrad, om glasröret inuti bekläddes med 

 schellack eller svafvel. Men det rör, som Hr Dorn härvid an- 

 vände, hade en diameter af 4 millimeter; den förminskning i 

 vidd, som röret genom den tunna beklädnaden erhöll, hade der- 

 före ingen märkbar verkan. För att utreda lagarne för det 

 ifrågavarande fenomenet äro, enligt min åsigt, fina kapillarrör 

 alldeles olämpliga. Det är svårt om icke omöjligt att träffa två 

 sådana, som äro i hvarje hänseende fullkomligt lika. Detjemna 

 utströmmandet ur ett fint kapillarrör stores äfven lättare af 

 främmande tillfälliga orsaker än om röret är vidare. Det är 

 derföre förklarligt, att man med två dylika rör, hvilka äro 

 skenbart lika, kan erhålla en något olika elektromotorisk kraft. 



