ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1878, N:0 3. 43 



dels af Wöhler *) och dels af Debray 2 ) och helt nyligen har 

 Reynolds sökt bestämma den på samma sätt erhållna metal- 

 lens spec. värme utan att likväl undersöka det alltför obetydliga 

 preparatets renhet. Den slutsats han dragit ur sitt försök måste 

 derföre anses fullkomligt illusorisk, och då det ej stod väl till- 

 sammans ined den erfarenhet, vi redan vid tiden för hans pu- 

 blikation lyckats vinna rörande det metalliska beryllium, att 

 detta element skulle vara tvåatomigt, så föranleddes vi att, hvad 

 detta grundämne beträffar, afsluta våra sedan några år pågående 

 försök att i rent tillstånd isolera de sällsynta jordartmetallerna 

 och få härmed lemna en kort redogörelse för deras resultat, 

 under förhoppning att snart få utförligen framlägga undersök- 

 ningarna. 



Den berylljord, som bildat utgångspunkten för våra arbeten, 

 framställdes ur oädel smaragd, som i intim blandning med pott- 

 aska uti grafitdeglar utsattes för hetta i en porslinsugn. Ur 

 den smälta massan avlägsnades kiselsyran på vanligt sätt, och 

 derpå fick största delen af lerjorden afskilja sig som alun. Den 

 ur moderluten med ammoniak erhållna fällningen digererades 

 med ammoniumkarbonat för att aflägsna ännu förhanden varande 

 lerjord, och genom flera gångar förnyad lösning i ammonium- 

 karbonat samt utfällning genom kokning, erhölls en berylljord, 

 som visserligen ännu höll små spår af kalk, men f. ö. var fri 

 från hvarje främmande inblandning. Då vid jordens glödgning 

 i glasrör med kol i chlorgas den nämnda föroreningen stannade 

 bland kolet, så var den sublimerade chlorberyllium alldeles ren. 



Sedan våra försök visat oss, att berylliummetall ej kan er- 

 hållas genom elektrolys af den smälta chloriden, enär denna för- 

 ening icke är genomtränglig för en elektrisk ström, ett förhållande, 

 som förut icke torde vara anmärkt, och sedan vi likaledes genom 

 försök öfvertygat oss om, att såväl glas som porslin betydligt 

 angripas, om man under stark upphettning låter chlorberyllium- 

 gas verka derpå, men slutligen funnit, att jern under de nämnda 



!) Otto, Lehrb. d. Ch. II. 868. 

 2 ) Anf. ställe. 



