ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1878, N:0 3. 45 



hade den sammansmält till små kulor, som någongång nådde en 

 diameter af 2 m.m. Dessa kulor sönderslogos utan synnerlig 

 svårighet på städet med hammare: den alltid kristalliniska 

 metallen är naturligen spröd. I sitt inre visade kulorna en nästan 

 tennhvit färg. Ett försök att sammansmälta fint fördelad metall 

 till större kulor med användning af koksalt som flussmedel vid 

 en temperatur, då detta ur en porslinsdegel i riklig mängd för- 

 flygtigades, aflopp utan framgång. Metallen simmade oförändrad 

 omkring i koksaltet och har således en betydligt hög smältpunkt. 



Metallen hade en egentlig vigt af 1,9 101 vid + 9° C. Med 

 afdrag af de i densamma funna inblandningarne beräknas för 

 den rena berylliummetallen en eg. v. af 1,6 4 (jern = 7,5, kisel- 

 syra — 2,3, berylljord = 3, o). 



Beryllium låter upphetta sig till rödglödgning i syre- och 

 svafvelgas utan att lida den ringaste förvandling; hålles den 

 deremot i yttre randen af en brännarlåga, öfverdrager den sig 

 med oxid och öfvergår småningom fullständigt dertill. Af chlor 

 angripes den ej vid vanlig temperatur, men förbrinner vid röd- 

 glödgningshetta deri under eldutveckling; framför det härvid bil- 

 dade ofärgade chlorberyllium afsätter sig i glasröret ock en ringa 

 mängd röd jernchlorid, härrörande icke från en förorening af det 

 material, vi användt, utan af metallens framställning i jernkärl. 

 Af utspädda syror löses densamma under vätgasutveckling, sal- 

 petersyra inverkar trögt vid vanlig temperatur, lättare i värme. 

 Lösningen är fullständig, så när som på en ytterst ringa rest af 

 kiselsyra, hvilken inblandning förklaras deraf, att glaset, hvari 

 chlorberyllium framställes, öfverdrager sig med en hvit krusta, 

 som håller kiselsyra och berylljord, och spår af densamma kan 

 lätt komma att blifva inblandad i chloriden. 



Vid metallens förbränning i chlor visade det sig, att den- 

 samma förutom den anmärkta jern- och kiselsyrehalten äfven 

 höll berylljord, hvilket äfven med det använda framställnings- 

 sättet var att förutse. Det bildade sig nemligen efter kloridernas 

 förflygtigande en eldfast hvit återstod. Om vid denna reaktion 

 porslinskepp användes, sa visade det sig, att detsammas glasyr 



