4 GYLDEN, ROTATIONSLAGARNE FOR EN FAST KROPP. 



jordytans beskaffenhet ständigt hafva varit, ens tillnärmelsevis, 

 densamma. Det är tvärtom ganska sannolikt, att jordytan först 

 småningom och i sednare perioder af dess utvecklingshistoria 

 antagit sin nuvarande form, hvilken nära nog motsvarar jemn- 

 vigtsfiguren, och detta i följd af vattnets och luftens inverkan 

 på dess fasta beståndsdelar. Att jemväl andra omständigheter 

 varit verksamma vid danandet af jordytans form, framgår otve- 

 tydigt af tillvaron af kontinenter och höga bergskedjor. Man 

 kunde mycket väl tänka sig en sådan omgestaltning af kontinent- 

 och oceandalar inom gränserna af deras nuvarande höjddifferenser, 

 att jordkroppens nuvarande inertiemoment både till storlek och 

 till riktning blefve väsentligen förändrade, hvilket åter hade 

 till följd en ändring af rotationsaxelns läge inom jordkroppen. 

 Vi kunna således ej göra oss någon annan föreställning om jord- 

 ytans form under föregående perioder än den, att densamma ej 

 någonsin varit mycket afvikande från en sfer. I den mån, som 

 rotationsaxelns läge inom jordkroppen blifvit mer konstant, har 

 äfven den ellipsoidiska formen blifvit utbildad, men ingenting 

 tvingar oss till det antagande, att denna form alltid varit lika 

 skarpt utpreglad som hon är det nu. De inflytanden på rotations- 

 axelns läge inom jordkroppen och i rymden, som följa af än- 

 dringar i riktningarna för inertiemomenternas axlar samt. af 

 deras storlek, har jag sökt att utreda i min afhandling »Re- 

 cherches sur la rotation de la terre». Upsala 1871. 



Förhållandet emellan jordkroppens fasta och flytande mas- 

 sor kan man visserligen åtminstone uppskatta; det är dock 

 icke sagdt, att detta förhållande alltid varit detsamma. Dels 

 kan nämligen vatten hafva blifvit kemiskt bundet vid den fasta 

 massan, dels kunna vattenpartiklar i en ej obetydlig qvantitet i 

 följd af centrifugalkraften hafva blifvit aflägsnade från jord- 

 kroppen, under det dess fasta partiklar blifvit ökade af från 

 verldsrymden nedfallande massor. — Men äfven om förhållandet 

 emellan de fasta och flytande delarnes massor vore faststäldt 

 med all önskvärd säkerhet, så vore det dock en högst vansklig 

 uppgift att söka bestämma den ändring i principalaxlarnas rikt- 



