OFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1878, N:0 7. 5 



ning samt af inertiemomenternas storlek, som skulle äga rum i 

 följd af en ändring af rotationsaxelns läge inom jordkroppen. 

 Tydligt är emellertid, att om den fasta jordkroppen vore en 

 homogen sfer, så blefve storleken af inertiemomenten oförändrad, 

 under det att axlarne för desamma skulle åtfölja rotationsaxeln, 

 och detta på så vis, att en af principalaxlarna ständigt samman- 

 fölle med rotationsaxeln. Om deremot jordkroppens potential- 

 funktion vore så beskaffad, att differenserna emellan kraftkom- 

 ponenterna vore oändligt stora i jemförelse med produkterna af 

 centrifugalkraften och förhållandet af vattenmassan till den fasta 

 jordkroppens massa, så skulle vattenfördelningen tydligen blifva 

 densamma, hvilka lägen än rotationsaxeln intoge i hänseende till 

 principalaxlarna. 



Vi tänka oss nu tvenne rätvinkliga koordinatsystem, hvilka 

 hafva samma begynnelsepunkt: det ena af dessa anse vi samman- 

 falla med den fasta jordkroppens principalaxlar, det andra åter 

 med principalaxlarne för den fasta och flytande delen af jord- 

 massan, betraktade såsom en enda kropp. Det första syste- 

 mets axlar må här betecknas med X, Y och Z samt de till 

 detsamma hänförda koordinaterna med x, y och z; det andra 

 systemets axlar skola vi beteckna med X', Y' och Z samt koor- 

 dinater, som hänföras till dessa axlar, med x, y och z. — Vi- 

 dare antaga vi den instantana rotationsaxeln bilda en vinkel \p 

 med iv-axeln, samt att bågen emellan dessa båda axlars poler 

 ligger i en meridian, hvars geocentriska longitud, räknad från 

 X-axelns pol, är r\. 



Såsom en hypothes uppställa vi nu följande relation emellan 

 vinkeln, som bildas af Z- och ^'-axlarna — hvilken vinkel må 

 betecknas med i — , och vinkeln \p: 



i = hip 

 der h antages vara oberoende af yj. Det inses lätt, och skulle 

 för öfrigt medelst analys lätt kunna ådagaläggas, att denna re- 

 lation är riktig för så vidt man är berättigad att bortlemna alla 

 potenser af vinkeln \p, som öfverskrida den första. Det hypo- 

 thetiska i den anförda relationen består således egentligen i det 



