18 GYLDÉN, ROTATIONSLAG ARNE FÖR EN FAST KROPP. 



Kring OZ-axelns pol (Z) beskrifver den instantana rota- 

 tionsaxelns pol (P) en spiral, deri rörelsen till en början är 

 ytterst långsam samt närmandet emellan de båda polerna ytterst 



svagt. I mån som dock termen e blifver liten, tilltager hastig- 

 heten af P; och han närmar sig äfven hastigare till Z, hvarmed 



lian slutligen sammanfaller, när termen e har blifvit 



omärklig. 



Ur den i det föregående utvecklade theorin skulle man kunna 

 hemta förklaring öfver den i geologien under benämningen glacial- 

 tid kända företeelsen af att vissa delar af jordytan tidtals varit 

 betäckta af glacierer, under det samma orter dessemellan varit 

 gynnade af ett blidare klimat. En sådan förklaring skulle lik- 

 visst hvila på den hypothesen, att skilnaden emellan jordkroppens 

 inertiemomenter förr varit ytterst ringa. Deremot behöfde man 

 ej under en särskild hypothes söka angifva orsaken till den plöts- 

 liga ändringen af rotationsaxelns läge inom jordkroppen, allden- 

 stund redan en ganska ringa kraft, eller krafter, sådana vi ännu 

 i dag finna verksamma vid omgestaltningen af jordens yta, kunna 

 hafva föranledt ifrågavarande ändring, så snart skilnaden emellan 

 inertiemomenten varit obetydlig. 



Måhända skulle man äfven på grund af den i denna uppsats 

 använda analysen kunna utveckla en theori för de föränderliga 

 stjernornas ljusförhållanden vid olika tider. Vore den vexlande 

 ljusintensiteten ständigt bunden vid en och samma period, så 

 gåfve stjernans rotation kring en och samma axel redan en till- 

 fyllestgörande förklaring af fenomenets orsak, alldenstund man 

 kan antaga, att olika partier af himlakroppens yta befinna sig i 

 mer eller mindre glödande tillstånd. Förändringarne i perioder- 

 nas längd, jemte åtskilliga andra omständigheter, göra det dock 

 antagligt, att vi här hafva för oss ett librationsfenomen, hvars 

 förklaring skulle bero på lagarna för den ej fullständigt fasta 

 kroppens rotation. 



