ÖEVERSIGT AP K. VETEt\SK.-AKAÜ. FÖRHANDLINGAR 187 8, N:0 9. 25 



tatet väl ock detsamma, men den då afskiljda svafvel- 

 antimonen innehöll en betydande inblandning af svafvel- 

 arsenik. Försöken VII o. VIII visade nämligen att af 

 0,i505 och 0,15 gr. As 2 3 endast 86,71 och 48,67 proc. 

 återvunnos ur lösningen, under det 0,306 och 0,304 gr. 

 Sb 2 S 3 fullständigt hade afsatt sig, men förorenad af svafvel- 

 arsenik ur 0,0 2 och 0.0 7 7 gr. As 2 3 . 



4:o Förminskades användt kaliumsulfhydrat till £ af den 

 mängd, som vid de anförda försöken begagnats, blef re- 

 sultatet än sämre, i det å ena sidan 2,9 7 proc. af invägd 

 Sb 2 S 3 , som utgjorde 0,3 gr., stannade i den efter 24 

 timmar affiltrerade lösningen; å andra sidan höll fällnin- 

 gen utom resten deraf äfven 12,8 o proc. af den använda 

 As 2 3 , 0,155 gr., såsom svafvelarsenik *). 



5:o Efter oxidation- af en sålunda erhållen blandning af de 

 båda sulfiderna med rykande salpetersyra, afdunstning och 

 glödgning af återstoden i en porslinsdegel till konstant 

 vigt erhöll man i hettan af en Bunsens bränn are en 

 arsenikhaltig produkt, som under dessa omständigheter ej 

 förändrades eller sönderdelades. Detta låter endast der- 

 igenom förklara sig, att antimonsyra ej blott med anti- 

 monoxid utan äfven med arseniksyrlighet förmår gifva en 

 under dessa förhållanden eldfast förening: Sb 2 4 och -O*, 

 oaktadt arseniksyrligheten i och för sig är så lättflygtig. 



Ur dessa försök ansåg jag mig kunna draga följande slut- 

 satser: 



a. Då antimontrisulfid i betydlig mängd upptages af kalium- 

 bisulfit utan att åter derur afskilja sig, så är den förut- 

 sättning, som ligger till grund för det Bunsenska för- 

 farandet, i sjelfva verket fullkomligt ogrundad. 



') Anf. st. sid. 10 talar Bunsen om små mängder svafvelantimon, som vid dess 

 affiltrering gått genom filtrum och vid oxidation af den ur lösningen fällda 

 svafvelarseniken återstodo som olöst antimonsyra. Man vore frestad till den 

 förmodan, att detta härrör snarare af löst än af olöst antimon. 



