28 NILSON, OM BUNSENS METOD ATT SKILJA ANTIMON OCH ARSENIK. 



under liflig kokning öfver fri eld till 225 kc. och öfverlemnades 

 derpå 45 timmar åt sig sjelf. Fällningen togs då på ett vägdt 

 filtrum och utgjorde efter urtvättning, torkning, behandling med 

 kolsvana och torkning ånyo 0,418 5 gr. 0,4 gr. deraf lemnade, 

 behandlade med rykande salpetersyra, afdunstning och glödgning 

 i en porslinsdegel en i hettan af en Bunsens brännarlåga eld- 

 fast produkt, som vägde 0,33 5 5 gr. Hela fällningen motsvarar 

 således 0,3 51 gr. deraf, som åter skulle lemna ej mindre än 

 0,387 5 gr. Sb 2 S 3 , i fall återstoden vore ren Sb 2 4 . Men då nu 

 0,304 gr. invägd Sb 2 S 3 kan lemna endast 0,2754 gr. Sb 2 4 , så 

 framgår häraf, att med svafvelantimonen nära nog § af den för 

 handen varande arseniken hade afskiljt sig som svafvelarsenik 

 och af ofvan [5:o] angifna grunder befann sig i den glödgade 

 oxiden. Och att denna, ehuru glödgad till konstant vigt, var 

 arsenikhaltig, visade såväl den starka arsenikspegel, som en 

 mycket obetydlig del deraf vid arsenikprof enligt Fresenii- 

 Babos förfarande gaf, såsom ock den rikliga fällning af mag- 

 nesiumammoniumarseniat, som efter oxidens smältning med na- 

 triumnitrat och -carbonat på vanligt sätt straxt afsatte sig ur 

 lösningen. 



Försök XI: 0,303 5 gr. Sb 2 S 3 och 0,i5i gr. As 2 3 gåfvo 

 efter alldeles enahanda behandlingssätt, vätskans inkokning till 

 250 kc. och lösningens affiltrering efter 24 timmar en olöst åter- 

 stod, som vägde 0,3895 gr. och af hvilken 0,372 gr. gåfvo 0,3135 

 gr. eldfast oxid; det hela motsvarar alltså 0,3283 gr. deraf, hvil- 

 ka åter skulle lemna 0,3624 gr. Sb 2 S 3 , i fall oxiden var ren 

 Sb 2 4 . Ofverskottet 0,05 8 9 gr. härrör af medfälld svafvelarsenik 

 och att fällningen höll en betydande qvantitet arsenik afgjordes 

 på samma sätt som i förra försöket. 



Ur dessa fakta torde nu tillräckligt framgå, att det är helt 

 likgiltigt om man använder svafvelkalium eller kaliumsulfhydrat; 

 det lyckas i alla fall icke att skilja de båda sulfiderna från 

 hvarandra. 



Vidare företager Herr Btjnsen några kolorationsförsök, för 

 att bevisa, att svafvelantimon, när den ensam är förhanden, 



