30 NILSON, OM BUNSENS METOD ATT SKILJA ANTIMON OCH ARSENIK. 



tillsammans kokas i en på kalilut rik lösning, icke en gång om 

 operationen upprepas. Härtill kommer nu vidare den omständig- 

 heten, att i den anförda originalafhandlingen aldrig talas om en 

 »Wiederholung der Antimonscheidung» och äfvenledes finner man 

 ingenstädes ett försök, som kunde visa, att svafvelarsenik full- 

 ständigt löses, om man kokar dess lösning i ett stort öfverskott 

 af svafvelkalium med svafvelsyrlighet. Der före fann jag mig 

 föranläten att i 



Försök XII närmare pröfva detta, och erhöll dervid föl- 

 jande resultat. 0,3005 gr. As 2 3 löstes i svafvelkalium af 6 gr. 

 kaliumhydrat, fälldes med 600 kc. mättad svafvelsyrlighet och 

 indunstades hastigt öfver fri eld till 240 kc. Vätskan färgades 

 dervid om några ögonblick klart gul; denna färg försvann dock 

 åter hastigt, så att hon blef vattenklar. Under hela tiden sväf- 

 vade en tung fällning omkring i densamma och redan af dess 

 färg kunde man draga den slutsats, att den höll arsenik. För 

 att derur aflägsna fritt svafvel tvättades fällningen, behandlades 

 derpå med en smula ljum, utspädd ammoniumcarbonatlösning, 

 olöst svafvel affiltrerades och tvättades, filtratet fälldes med 

 chlorvätesyra och lemnade en riklig fällning af svafvelarsenik, 

 som efter tvättning, torkning, behandling med kolsvafia och tork- 

 ning ånyo lemnade 0,26ö gr. ren As 2 S 3 = 0,2133 gr. As 2 3 . 



Häraf framgick sålunda, att arseniktrisulfiden under de om- 

 ständigheter, som vid den i fråga varande metoden tagas i an- 

 språk, til! största delen [i det närmaste 71 proc] återstod olöst. 

 Uppgiften, att densamma dervid fullständigt skulle gå i lösning, 

 är sålunda enligt mitt försök icke riktig. 



Hvad beträffar den mig förehållna oegentligheten, att jag 

 först efter anställande af mera än hälften af mina försök läst 

 ofvan anförda originalafhandling, så är densamma lätt förklarad. 

 A härvarande laboratorium begagnas Fresenii handbok i ana- 

 lytisk kemi och jag har aldrig haft anledning betvifla dess upp- 

 gifter. Att det berömda arbetet i fråga om den här behandlade 

 analytiska metoden var något ofullständigt, beror ögonskenligen 

 derpå, att »in den Sätzen, worin», såsom Herr Bunsen nu sjelf 



