20 THEORIN, OM VÄXTERS TAGGAR OCH BORST. 



en brunfärgad, vattenklar vätska. Cellförlängning försiggår 

 längre och längre från spetsen af den sig till tagg förändrande 

 dynan, och en fortsatt cell bildning pågår i dess nedre del, hvar- 

 igenom dynan når en storlek, som gör den för oväpnadt öga 

 skönjbar. Ännu sitter glandelhåret qvar (fig. 7), om det än 

 börjat luta till sin undergång och ofta är fästadt något nedom 

 dynans spets. Någon gång kan det till och med hända, att 

 glandelhåret ej bortfallit från den till tagg nästan fullständigt 

 förändrade dynan, men vanligen har det försvunnit, när dynan 

 hunnit blifva något större, än den bildning är, hvarom fig. 7 

 gifver en föreställning. Antingen glandelhåret affaller förr eller 

 senare, fortgå i den blifvande taggen förlängning af alstrade 

 celler och bildning af nya. När äfvenledes cellväggarne hunnit 

 förtjockas och det från början vanliga innehållet förändras, 

 hafva vi taggen färdig framför oss. Nu utgöres taggen allt- 

 igenom af långsträckta celler, som med tillspetsade ändar skjuta 

 in mellan hvarandra. De celler, af hvilka taggen är samman- 

 satt, äro dock ej alla lika. En del eller de, som befinna sig i 

 taggens yttre del, äro mycket tjockväggige, hafva brunfärgade 

 membraner och en obetydlig lumen, bilda inga intercellulargångar 

 samt föra luft, hvaremot taggens centrala celler, som en längre 

 tid förblifva saftförande, hafva mycket tunnare och mindre fär- 

 gade membraner samt stöta ej intill hvarandra på alla punkter 

 (fig. 10). Alla taggens celler och bland dessa de periferiska i 

 största mängd äro försedda med tapphål i sina membraner (fig. 9). 

 På samma ställen af växten, der vi till en början funno de 

 kortskaftade glandelhåren (fig. 3) sitta fastade, hafva vi således 

 omsider rätt ofta dugtiga taggar. Ett sådant utbyte af utväxter 

 på en och samma punkt af växtens yta kan visserligen ej sägas 

 hafva något gemensamt, med hvad man vanligen benämner meta- 

 morfos, eller, med andra ord, taggen är ej ett förändradt glandel- 

 hår, utan det senare försvinner, sedan derunder en tagg blifvit 

 uppammad. Ofvan skildrade utvecklingsförlopp af en tagg är 

 dock så till vida egendomligt, att det lilla glandelhåret med 

 nödvändighet tyckes behöfva finnas till, innan en tagg kan fram- 



