60 SCHEUTZ, EN BOTANISK KESA I BOHUSLÄN 18 73. 



hafva nästan glatta stift och äggformiga nypon. Att likväl R. 

 virgultorum, sådan den växer vid Hellebaek på Sjcelland (ex. 

 bestämda af Crépin), endast är en obetydlig form af R. ino- 

 dora, har såväl professor J. Lange i Dansk Bot. Tidsskrift 1878 

 påvisat, som ock jag ansett vara odisputabelt. Endast den kan, 

 mot Elias Fries' och andra framstående botanisters bestämdt 

 uttalade åsigt, förena R. inodora med R. sepium, som vill för- 

 ena alla former af gruppen Sepiacese till en enda kollektiv-art. 

 För min del skulle jag tro att Rosse och Rubi, såsom tillhö- 

 rande samma familj och i många hänseenden likartade, böra i 

 floristiska arbeten likformigt behandlas och framställas efter 

 samma grundsatser, hvilket icke alltid skett. När man bland 

 Rubi fruticosi med allt skäl skiljer fiere arter, måste man, om 

 man är konseqvent, icke bibehålla de kollektiva R. canina och 

 villosa utan skilja dessa i flere arter. 



Af Rosa moUissima förekommer, såsom bekant är, ofta nog 

 och äfven i Bohuslän en form med undertill glandulösa blad, 

 hvilken plägar benämnas R. resinosa Sternb. Déségl. Denna 

 form lär enligt Déséglise ej vara den, som Sternberg under 

 nämnda namn beskrifvit, men är ostridigt den, som Boreau, 

 Déséglise, Christ och Verlot kallat resinosa. Till und- 

 vikande af missförstånd kallas den R. resinoides af Déséglise 

 (Catalogue raisonné), hvilken anser densamma för en skild art. 

 Att R. foetida Bast. icke afser en form af R. mollissima, är 

 tydligt redan af beskrifningen hos t. ex. Grenier och Déség- 

 lise m. fl. Af Fries' Nov. Fl. Suec. ed. II må man ej för- 

 ledas att citera den såsom benämning för en form (var. nemo- 

 ralis J. Lge.) af R. mollissima med mera gröna och mindre 

 ludna blad. 



Att Rosa to'mentosa Sm., som i Bohuslän är ganska säll- 

 synt, är en art väl skild från R. mollissima (med hvilken den 

 länge var förvexlad i Sverige) och i flere afseenden mera när- 

 mar sig R. canina än mollissima, är bland nutidens rhodologer 

 teml. allmänt insedt och erkändt. Med denna art är, såsom ock 

 Fries i H. N. IX 46 anmärker, nära beslägtad den Rosa, som 



