ÖF VERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 80, N:0 5. 5 



substansen måste ske särdeles jemt oeh långsamt, ifall förbrän- 

 ningen skall vara fullständig. Vidare är det gifvet, att så snart 

 gasformiga produkter skola fullständigt förbrännas i en syrgas- 

 ström, så kan det särdeles lätt inträffa, att blandningen blir 

 explosiv, och ehuruväl platinasvartet kan förminska dess kräftig- 

 tet, så förekommer det densamma dock icke. 



Det felas icke heller försök att förbättra de äldre meto- 

 derna. Så hafva nyligen C. Fahlberg och M. W. Iles^) fram- 

 kommit med ett förslag att bestämma svafvel genom substansens 

 smältning med kalihydrat, hvarvid svaflet öfverföres till svafvel- 

 syrligt salt. Härefter löses smältan i vatten, bromvatten och 

 derpå saltsyra tillsättes. Sedan bromen blifvit afdunstad fälles 

 med klorbarium. 



Ehuru jag mäste medgifva att denna metod i vissa fall har 

 en bestämd fördel framför LiEBiGS, så kan jag dock icke på 

 något sätt gå in på, att densamma är af någon allmän giltig- 

 het, såsom författarne påstå, eller ens har någon vidsträcktare 

 tillämpning än LiEBlGS egen. Fördelen ligger tydligen deri, att 

 den häftiga och af eldfenomen ofta åtföljda oxidationen, som 

 salpetern förorsakar, undvikes. Det skulle nu visserligen på 

 förhand synas ganska sannolikt, att sönderdelningsprodukter af 

 det organiska ämnet skalle kunna under inflytande af den starka 

 hettan bortgå oförbrända. Att så dock icke är fallet, åtminstone 

 hvad svaflet angår, visar författarnes bifogade analyser af para- 

 sulfamintoluylsyra, xylolsulfamid, kalisaltet af sulfaminisophtal- 

 syra och sulfonitrobenzoesyra. Förklaringen härtill ligger dock 

 tydligen i den kända verkan som alkalier hafva på sulfonsyrade 

 salter. Det bildas i första hand svafvelsyrligt alkali och fenol- 

 alkali. Huruvida nu för alla andra sulfonsyror och föreningar 

 deraf smältningen kan ske utan förlust af svafvel kan tydligen 

 icke på förhand bestämmas, och häri ligger en hufvudanmärkning 

 mot sjelfva metoden. Den innebär intet nödvändigt hinder mot 

 förlust. Den har dessutom ytterligare andra olägenheter, bland 

 hvilka torde nämnas, att i smältan nästan alltid ingår något 

 ^) Ber. Ber. XI, 1187. 



