6 CLAESSON, OM SVAFVELBESTÄMNING T ORG. FÖRENINGAR. 



silfver, så att en filtratioa ofta är nödvändig, innan svafvelsyran 

 fälles, äfven som att den vid smältningen uppkommande gas- 

 utvecklingen lätt åstadkommer förlust genom stänkning. 



När det är fråga om att bestämma svafvel i andra föreningar 

 än i sulfonsyror och deras salter är deremot metoden åter i de 

 flesta fall alldeles oduglig. Smältes t. ex. rhodanbenzyl med 

 kali äfven under iakttagande af stor försigtighet, så kommer 

 hela rummet att lukta af de dervid utvecklade svafvelhaltiga 

 sönderdelningsprodukterna. Till och med svafvel, som författarne 

 hafva analyserat efter sin metod, kan icke utan förlust smältas 

 med alkalier. Flera försök hafva visat mig detta. Så snart 

 svaflet kominer i beröring med det smältande alkalit, uppkom- 

 mer en litiig reaktion, hvarvid alltid något om än en ringa 

 mängd svafvel förflygtigas, hvilket tydligen kännes på lukten 

 och på den svarta färg, som skålens sidor antaga. Den mängd 

 svafvel som Fahlberg och Iles funno i »commercielt» svafvel, 

 98,04 och 98,3 1 proc, är också uppenbart för liten, åtminstone 

 gäller detta med säkerhet om sicilianskt stångsvafvel, hvars halt 

 af föroreningar kan högst uppgå till en eller ett par tiondels 

 procent. Vidare äro substanser som sönderdelas innan alkalits 

 smältpunkt, hvilken icke ligger lägre än 120°, tydligen omöjliga 

 att analysera efter nämnda metod. För flygtiga ämnen föreslår 

 författarne att först binda dem vid alkalit genom upphettning i 

 tillsmälta rör med conc. kalilut vid 120°, hvarefter lösningen 

 afdunstas i silfverskål och glödgas. Författarne hafva här icke 

 bilagt några analyser, så att metoden får väl mera anses som 

 ett förslag än verkligen grundad på praktisk erfarenhet. Jag 

 måste tillstå, att jag icke kan fatta möjligheten af, huru t. ex. 

 sulfhydrater, sulfider, bisulfider, kolsvafla och föreningar häraf 

 etc. skulle efter denna metod kunna analyseras. Flera af de 

 nämda föreningarne låta sig visserligen bindas vid alkalier, men 

 föreningen är af så lös beskaffenhet, att vatten och kolsyra 

 alltid utöfva en partiell sönderdelning under frigöring af det 

 organiska ämnet eller af vätesvafla. De förhålla sig alldeles 

 som en lösning af svafvelalkalier; vid kokning bortgår väte- 



