ÖFVBRSIßT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖUHAKDLINGAR, 18 80, N:o 5. 51 



■vid studium af de engelska oolitväxterna. Dessa hafva på de 

 senare åren ej varit föremål för någon botanists — det är med 

 flit jag använder detta ord — speciella uppmärksamhet, utan 

 bestämningarne hafva skett af geologer och paleontologer samt 

 de olika museernas föreståndare, hvilka alla, huru skickliga de 

 än må hafva varit inom sina egna områden, dock icke varit 

 vuxna de phytopaleontologiska arbetena. Till följd deraf hafva 

 de namn, som i museerna tilldelats de fossila växterna, så snart 

 det gäller mera kritiska arter, såsom de, hvilka tillhöra slägtena 

 Ppcopteris och Sphenopteris, Zamites och Otozamites m. fl., så 

 godt som ingen betydelse, tvärtom verka de ofta förvillande, 

 innan man kommit under fund med deras värdeslöshet. Jag har 

 sålunda sett samma art inom samma museum upptagen under 

 olika namn, och de mest skilda under samma, barrträd bestämda 

 till cycadéer och ormbunkar, monokotyledona växters blad såsom 

 ormbunkar, ja i ett museum hade till och med en samling 

 växter från stenkolsperioden blifvit bestämda såsom oolitväxter. 

 Afven kunde anföras exempel, att ett barrträds blad och 

 cycadéblad blifvit anförda, de förra såsom stjelkar, de senare 

 såsom blad till en tredje växt, af en helt annan familj o. s. v. 

 Derjerate ser man olika delar af samma blad beskrifna såsom 

 olika arter, och med allt detta är det tydligt, att de gifna be- 

 nämningarne till en början skulle vålla mig stort hufvudbry, 

 innan jag lärt mig att ej fästa något afseende vid dem. På 

 samma gång jag för sakens skull ansett mig böra öppet om- 

 nämna detta, vill jag anmärka, att jag ej dermed afser att 

 uttala det ringaste klander, ty det är orimligt att begära att 

 paleontologer (d. v. s. zoologer) och geologer äfven på samma 

 gång skola vara botanister. Det är emellertid förbiseendet häraf, 

 som ofta nog bragt phytopaleontologien i misskredit. 



Yorkshirekustens flora är en af de äldsta kända oolitflororna. 

 Det var isynnerhet de båda Williamson, fader och son, som 

 genom sina undersökningar och meddelanden till LiNDLEY, då 

 denne utgaf »Fossil Flora of Great Britain», vidgade kännedomen 

 derom. Afven Brongniart, Phillips, Be an, Murray och 



