ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAK 1880, N:0 5. 53 



■låta att framhålla, att det lilla fragment, som af mig anförts 

 frän Bjuf såsom sannolikt varande en liten Gleichenia, lika väl 

 eller t. o. m. snarare, enär inga nerver i småflikarne kunnat 

 iakttagas, skulle kunna vara en lefvermossa, närstående slägtet 

 Chiloschyphus. Dock erfordras ytterligare material för att afgöra 

 detta. Jag står i stor förbindelse till Docenten Berggren för 

 <ie upplysningar han meddelat mig om lefvermossorna och för 

 det han skänkt mig exemplar af det först nämnda slägtet. 



Af equisetacéer förekomma vid Yorkshirekusten 3 eller 4 

 arter. Equisetum cohimnare Brongn. hade gigantiska propor- 

 tioner, med ända till ett par tums diameter. Då den är temli- 

 gen väl känd, skall jag här blott tillfoga, att antalet grenar vid 

 lederna i de flesta fall tyckes vara endast 4. 



Equisetum laterale Phill. är, såsom Heer redan framhållit, 

 om man så vill en Pliyllotlieca. Typiska arter af detta slägte 

 hafva slidans tänder utdragna till långa, ofta tillbakaböjda blad; 

 några af dem tyckas t. o. m. bilda öfvergång till Scliizoneura. Men 

 från dessa mera typiska kan man följa en gradvis skeende öfver- 

 gång till sådana, hvilkas slida har fullkomligt utseendet af Equi- 

 setums, och till dem hör i fråga varande art. Hos Phyllotheca 

 är dock fruktsättningen, såsom Sghmalhausen nyligen ådaga- 

 lagt, olika och erinrar mera om stenkolsperiodens slägten, i det 

 att det fertila axet är ledadt, med långa bracteer i lederna. 

 H varje internodium uppbär dock hos Phyllotheca flera kransar 

 af sporhus, hvilka äro fastade på sköldlika skaft, byggda såsom 

 hos Equisetum. I hänseende till fruktsättningen kan slägtet så- 

 lunda sägas bilda öfvergång från stenkolsperiodens former till 

 slägtet Equisetum. Phyllotheca är äfven skildt från detta genom 

 en annan karakter, nemligen de egendomliga skifvor, som dels 

 träff"as in situ under leden, dels alldeles isolerade i bergarten. 

 I Phyllothecaisigret vid Cloughton fann jag en stor mängd af 

 dem, Schimper anser, att de äro de utfallna skiljeväggarne, 

 och skulle äfven några omständigheter kunna anföras mot denna 

 tolkning, är det a andra sidan svårt att förstå hvad de eljest 

 skulle kunna vara. Då Yorkshirearten har denna karakter ge- 



