ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1880. N:0 5. 63 



likväl ej nog tydliga för säker bestämning. Leckenbys för- 

 modan att Anomozamites Lindleyanus SCHIMP. skulle vara delade 

 blad af T. vittatakan omöjligt vara rigtig, emedan nerveringen 

 hos dessa båda växter ej är densamma. Detta inses af väl 

 bevarade exemplar, hos sämre bibehållna är det visserligen ofta, 

 på grund af den yttre formens likhet svårt att afgöra, hvilkeu-, 

 dera man har framför sig. Det är på sådana skenbara öfverens- 

 stämmelser som icke-botanisterna i allmänhet stranda vid för- 

 söken att )3bestämma» fossila växter. 



Tceniojjteris major LiNDL, är deremot, såsom exemplar i 

 den LECKENBY'ska samlingen i Cambridge ådagalägga, endast 

 de odelade bladen af Anomozamites Lindleyanus Schimp. Ner- 

 vering, yttre form och storlek äro hos båda öfverensstämmande, 

 och den nämnda vackra samlingen innehöll en temligen bevisande 

 serie från odelade blad till sådana med smala flikar. Men äfven 

 TcBniopteris ovalis LiNDL. kan svårligen vara annat än unga 

 odelade blad af samma art, hvilken således torde böra upptagas 

 såsom Anomozamites Lindleijatius SCHIMP. bland cycadéerna. 

 Jag trodde till en början, att denna art var identisk med den 

 rätiska A. inconstans Gp. sp., men exemplar i British Museum åf 

 denna senare från Franken visade konstant ett ungefär dubbelt 

 så stort antal nerver på samma ytvidd som hos A. Lindleyanus, 

 hvarför arterna sålunda tills vidare torde kunna anses skilda. 

 Dessutom har jag ej sett så bredbladiga former af den rätiska 

 arten som af oolitens. I alla händelser äro båda hvarandra 

 närstående och bilda jemte A. minor Brongn. och gracilis Nath. 

 en temligen väl begränsad grupp. Om de verkligen tillhöra 

 cycadéerna, hafva bladen sannolikt varit dubbelt parbladigt de- 

 lade, ty bland såväl de svenska som oolitens arter har blad- 

 skaftets begränsning nedåt städse visat sig rundad, ej vidgad, det 

 kan derför ej gerna hafva varit fästadt direkte på stammen. Man 

 kunde derför snarare misstänka en förvandtskap med Stangeria, 

 hvars parflikars nervering och form ju äro ungefär likartade 

 Hos denna växt äro parbladen visserligen nedlöpande, men på 

 grund af dess isolerade ställning bland nutidens cycadéer, kan 



