ö NILSON, OM YTTERBIUMS ATOMVIGT. 



som i spektrum förorsaka absorptionsfenomen, då densamma före 

 sista afdrifningen gaf ett, om ock svagt, absorptionsband i grönt. 

 Om man haft tillfälle att låta ljuset falla genom ett tjockt lager 

 concentrerad nitratlösning af denna jord, är jag fullt förvissad 

 derom, att den ännu skulle visat, om ej den gröna, så åtminstone 

 den röda absorptionslinien, hvilken försvinner långt senare än den 

 förra, ehuruväl jag med användning af den lilla qvantitet smält 

 nitrat, som ännu återstod mig då, ej var i stånd att iakttaga den. 

 Jag öfvergår nu till en beskrifning af de ytterbiumföreningar,. 

 hvilkas egenskaper jag hittills haft tillfälle iakttaga. 



Yttei'hin. 



Ytterbiums oxid, ytterbinen, är ett hvitt, mycket tungt, 

 osmältbart och eldfast pulver, som, ehuruväl det endast långsamt 

 i köld eller vid måttlig värme angripes af syror, vid koknings- 

 temperatur lätt upptages af vanliga syror, äfven om de äro 

 temligen utspädda. Lösningarne äro alldeles ofärgade och för- 

 orsaka i spektrum intet absorptionsfenomen; de ega en serdeles- 

 söt men på samma gång adstringerande smak. Hvarken jorden 

 eller dess föreningar meddela lågan någon färg, men i elektriska 

 gnistan ger chloriden en mängd linier af större eller mindre ljus- 

 styrka. Prof. Thalén blir snart i, tillfälle att meddela den 

 undersökning öfver ren ytterbiumchlorids spektrum, som han 

 utfört; i sjelfva verket sammanfaller detsamma med spektrum 

 af HÖGLUNDS erbin. 



Ytterbin har den höga eg. vigten af 9,i75; mol. volymen 

 är = 42,9 4, spec. värmet = 0,0646 mellan O — 100°, mol. värmet 



= 25,45. 



Ytterbiumhydrat. 



Ur saltlösningarne fäller ammoniak och alkalier ett i öfver- 

 skjutande fällningsmedel olösligt hydrat, som är mer eller mindre 

 genomskinligt och gelatinöst, men ganska tungt, så att det ha- 

 stigt sjunker till botten; ur luften absorberar det kolsyra, in- 

 torkar vid 100° till en försvinnande liten volym, löses lätt af 



