ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FORHANDLINGAR 18 80, N:0 6. 21 



ligen skulle understiga det värde, som för detsamma blef funnen. 

 Det är nämligen fallet, att spektrallinierna för ett ämne pläga 

 framträda klara och tydliga först då det förekommer i rent eller 

 närmelsevis rent tillstånd. Af de ofvan meddelade atoravigts- 

 bestämningarne framgår emellertid nu, att en jord RO af mol.- 

 vigten 105,8 3, som består af blandad ytterbin och scandin, endast 

 häller 29,5 proc. af den senare, så att hela det material 0,3 gr., 

 hvari scandiuni först af mig anträffades, blott innehöll 0,08 8 5 

 gr. scandiumoxid. Då nu ytterbiumchlorid i gnistan äfven ger 

 ett särdeles vackert spektrum och detta oaktadt scandiums linier 

 framträdde så starka och tydliga från ett preparat, som ännu 

 höll 70,5 proc. ytterbin, så följer redan häraf att scandiums linier 

 måste ega en hög grad af ljusstyrka. Dessa förhållanden, 

 sammanställda med det faktum, att de dittills bekanta ytter- 

 jordarnes basicitet aftog med stigande atomvigt föranledde min 

 förmodan, att scandin ej vore att räkna bland dem, utan möjligen 

 sammansatt enligt formeln ScO-. Sedan emellertid berylljorden 

 numera, efter den utredning, som lemnas i de båda närmast här 

 följande uppsatserna, måste anses tillhöra godolinit- och cerit- 

 jordarnes grupp och med sin låga molekylarvigt bilda första 

 ledet inom densamma, så förfaller denna grund af sig sjelf. 

 Ingenting hindrar då att placera scandin mellan beryll- och 

 ytterjorden, ty basiciteten är inom denna grupp först stadd i 

 stigande i jembredd med atomvigten tills den i ytterjorden nått 

 sin höjdpunkt, för att derefter börja förminskas under det atom- 

 vigten fortfarande är stadd i tillväxt. Scandiumoxid är sålunda 

 visserligen en starkare bas än berylljorden, men likväl mycket 

 svagare än ytterjorden och till och med svagare än ytterbinen. 

 För öfrigt hänvisas beträffande den för scandinjorden här antagna • 

 formeln till hvad i slutet af denna uppsats finnes anfördt. 



Scandiumhydrat. 



Af alkalier och ammoniak fälles hydratet ur salternas lös- 

 ningar utan att vara lösligt i öfverskjutande fällningsmedel. Till 

 utseendet liknar det alldeles de ofärgade hvdraten af de andra 



