22 NILSON, OM SCANDlüMS ATOMVIGT OCH NÅGRA SCANDIUMSALTER. 



sällsynta jordmetallerna och bildar sålunda en mer eller mindre 

 genomskinlig, gelatinös, ytterst voluminös, i syror lättlöslig hvit 

 fällning, som vid 100° svinner tillsammans ofantligt och skrump- 

 nar ihop till ett obetydligt, hvitt, ogenomskinligt hydrat, som 

 glödgadt lemnar qvar hårda korn af oxiden med ett porslins- 

 artadt utseende, hvilka vid tryckning springa sönder och utan 

 svårighet i kokning lösas af de concentrerade vanliga syrorna. 



Scandiumnitra t. 



Concentreras jordens lösning i salpetersyra på vattenbad, så 

 kristalliserar slutligen nitratet i små fina, radiävt anordnade 

 prismer. Upphettar man detta salt försigtigt öfver fri eld, afgifver 

 det salpetersyra och stelnar efter afsvalning i likhet med nitrateu 

 af de öfriga sällsynta jordmetallerna till ett klart, genomskinligt 

 glas. Drifves upphettningen ännu längre, så att rikliga ångor 

 af undersalpetersyra utvecklas, öfvergår det förut smälta saltet 

 plötsligen i fast form, men är dock fullständigt lösligt i vatten. 

 Det härvid bildade basiska nitratet är nämligen, i likhet med 

 motsvarande salt af ytterbin, ännu lösligt i vatten och för 

 att någon del scandin skall genom nitratets upphettning och 

 efter behandling med vatten stanna olöst, fordras det att man 

 drifver sönderdelningen ganska långt. Man erhåller då dels en 

 hvit, lucker, olöslig fällning, som knappast torde hålla någon 

 salpetersyra mer, och dels en mjölklik vätska, som, den må nu 

 lemnas åt sig sjelf huru länge som helst, aldrig blir klar. Detta 

 förhållande är, så vidt jag vet, egendomligt för scandiumnitrat 

 och karakteriserar jorden särdeles väl. 



Vid nitratets partiela dekomposition för framställning af 

 ren scandinjord, har jag alltid opererat öfver fri eld och med 

 bästa framgång dervid användt en s. k. Siebbrenner till 

 MUENCKES universalbrännare. Genom lågans lämpliga modere- 

 rande och användning af en ej alltför tunn platinaskål, hvars 

 botten får omspolas deraf, lyckas man utan svårighet uppdela 

 nitraten af t. ex. en så ringa qvantitet som I gr. jord i flera 

 nästan lika stora fraktioner. 



