ÖrVERSIGTAF K. VETBNSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAK 1 8 80, K:0 7. 41 



omkring 40 m.m., samt i höjd, 'på det högsta stället, omkring 

 1 m.m.i). 



Då jag för öfrigt ej fann något aumärkningsvärdt vid under- 

 sökningen medan preparatet var friskt, vill jag nu slutligen 

 nämna blott några ord om säckens invändiga och sprickans ut- 

 seende, sedan preparatet i utspändt tillstånd torkats, och sedan 

 den förra blifvit uppklippt på högra sidan. I detta tillstånd 

 har sprickan till den grad öppnat sig, att dess bredd är hälften 

 så stor som dess hela längd, hvarför omkretsen af densamma 

 beskrifver en temligen långsträckt oval figur, eller så som det 

 är angifvet å fig. 2, e — -/. Den venstra valvlen, till formen lik- 

 nande en qvart-måne, således månen i det stadium då fjerde- 

 delen af dess diameter m. m. för oss är synligt upplyst, är 

 nästan vinkelrätt från säckens vägg inåtrigtad. Valvlen är der- 

 till jeraförelsevis tjock, eller omkring jä^-dels m.m., och bildar 

 ett tydligt septum. Den förut beskrifna valvlen å högra sidan 

 är högst obetydlig och knappt märklig utan för känseln. Den 

 venstra valvlen förorsakar under säckens utspända tillstånd den 

 förutnämda inbugtningen vid c?, å fig. 2 och 3. På påsens bak- 

 sida synes blott en helt obetydlig exkavation på det ställe, 

 hvarest spetsen af den' högra valvlen framgår på säckens fria 

 vägg. Upptill når säcken 50 m.m. framom sprickan^samt något 

 litet längre på den venstra än på den högra sidan, eller så som 

 det visar sig å fig. 2; men att den derstädes skulle formera en 

 särskildt liten säck för sig, såsom Murie uppgifvit vara fallet 

 å den af honom undersökta gamla honan, har jag ej funnit hos 

 det utaf mig undersökta exemplaret. Baktill sträcker sig säcken, 



Rörande sådana valvler, innehåller Dr Mueie's uppsats stora afvikelser. Uti 

 beskrifningen heter det sålunda: mellan andra och tredje af de öfre brosk- 

 ringarna, som framtill äro afbrutna och jemte de öfriga bilda öppningen, 

 finnes på hvardera sidan en fin, fibrös duplikation af säckens vägg. Båda 

 sträcka sig utåt och uppåt, och synas hälla i tygeln elier formera ett stöd 

 och partielt septum åt den för öfrigt lätt eftergifvande säckväggen. Af- 

 bildningen ä fig. 1 återgifver detsamma. Valvlerna stå der lika stora och 

 midtför hvarandra; och i fall kanterna tänkas förenade, ser det nästan ut 

 som skulle de afdela säcken i tvä rum, nemligen ett öfre och ett nedre. 



Öfversigt af K. Vet.-Aknd. Förh. Årg. 37. N:o 7. 4 



