ö ALEN, METYLSVAFVELSYRADE SALTER. 



syrans utjagande, och återstoden på vanligt sätt fäldes med 

 klorharium (denna metod användes oftast, såsom varande be- 

 qvämast), eller genom saltets kokning under några timmar med 

 saltsyra och kaliumklorat. I bägge fallen pröfvades det första 

 filtratet från det erhållna bariumsulfatet på halt af oangripet 

 etersvafvelsyradt salt. 



För öfrigt användes vid analysen de metoder, som äro be- 

 skrifna i Fresenii »Anleitung zur qvantitativen chemischen Ana- 

 lyse» (sjette upplagan). 



1 de fall, då jag bestämt ett salts förlust öfver svafvelsyra, 

 har jag ej kunnat utsätta något beräknadt värde, motsvarande 

 det funna, emedan jag icke undersökt saltets beskaffenhet efter 

 denna operation; troligen är det äfven i de flesta fall omöjligt 

 att beräkna förlusten, ty större delen hithörande salter torde 

 sönderdelas öfver svafvelsyra (åtminstone efter längre tid) på 

 samma gång, de förlora vatten. 



Den alkohol, som användts vid pröfning af salternas löslighet, 

 har varit ungefär 92-procentig. 



De salter, om hvilka uppgift är lemnad, huru vida de efter 

 en viss tid befunnits vara sönderdelade eller icke, ha, der icke 

 särskildt är angifvet, förvarats i slutna burkar eller preparatrör. 



Samtliga salterna äro i vatten mycket lättlösliga utom ba- 

 riumamylsulfatet, som är jemförelsevis svårlösligt. 



En stor del af salterna äro utmärkta af att vara för känseln 

 feta; detta gäller enkannerligen amylsiilfaten. 



Alla visa de, då de kastas på vatten, en roterande rörelse ^). 

 Denna egenskap framträder mindre tydligt hos flere bland metyl- 

 och några bland etyl-sulfaten, så att man endast genom att 

 kasta fint (i vattnet ej sjunkande) pulver på vattnet kan iakt- 



') Jag har dock i detta hänseende ej undersökt barium-, ferro- och beryllium- 

 metylsulfaten. 



