ÖfVERSlftT AJb^ K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINHAR 18 80, N:o 8. 31 



De analyser, som Dumas och Boullay utfört, stämma 

 närmare med en formel, som anger vattenhalten till 3 molekyler ^). 



Analys af WÖHLER och LiEBiG utvisar, att saltet, som de 

 bekommo i stora, vattenklara, qvadratiska taflor, innehåller 2H2O-). 

 Samma vattenhalt finner LiEBiG genom en eleraentaranalys ^). 



Marghand uppgifver, att saltet bildar färglösa, genom- 

 skinliga taflor, hvaraf 108,5 delar äro vid 17° lösliga i 100 delar 

 vatten. Saltet är olösligt i kall, vattenfi'i alkohol; genom kok- 

 ning dermed kan man aflägsna den ena af de två vattenmole- 

 kylerna; en liten del af saltet löses dervid och bildar vid af- 

 svalningen ett alkoholat. Under luftpump öfver svafvelsyra kan 

 kristallvattnet lätt aflägsnas *). Efter 12 års förlopp var saltet 

 sönderdeladt ^). 



Enligt Erlenmeyer bildar saltet glänsande, till rosetter 

 förenade, monoklina taflor, som innehålla 2H2O. 100 delar vatten 

 lösa vid 15° C. 108,8 1 delar salt. Vattenfritt salt ^) sönder- 

 delas öfver svafvelsyra eller i luften, synnerligen raskt vid upp- 

 hettning ^). 



Mazurowska, som verkstält analys på ett, genomskinliga, 

 glänsande, tafvelformiga kristaller bildande, salt, har funnit det 

 vattenfritt ^). Hon har likaledes funnit metyl- och amyl-sulfaten 

 af barium vattenfria ^). 



Bariumetylsulfat kristalliserar i monoklina systemet och är 

 sannolikt isomorft med bariummetylsulfat enligt Schabus i") och 

 Rammelsberg ^1). 



') ScHWEiGG. 52, 82 (1828). 



2) Ann. Chim. Pbys. 47, 423 (1831). 



3) Ann. Pharm, 13, 27 (1835). 

 *) PoGG. 41, 614 (1837). 



5) Journ. pr. Chem, 44, 123 (1848). 



^) Claesson anmärker i sin ofvan citerade afiiandliug (sid. 31), att det visat 

 sig omöjligt att erhålla bariumsaltet osönderdeladt i vattenfri form. 



') Ann. Chem. Pharm. 162, 384 (1872). 



8) Journ. pr. Chem. 121, 160 (1876). 



') Se Claessons dräpande kritik af hennes arbete i ofvan citerade afhandling! 



w) Jahresber. 1854, 560. 



") Råmmelsbekg: Die neuesten Forschungen in der krystallographisehen Che- 

 mie, 204 (1857). 



