ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1880, N:0 9. 45 



en parasit, kunde den ej vuxit på andra växter än cycadeer, 

 barrträd eller monokotyledoner, och dess förekomst i största 

 mängd tillsammans med lemningar af den förstnämnda gruppen 

 kunde då anses tala för parasitism på cycadeerne. Men man torde 

 ej utan vidare behöfva antaga, att Williamsonia varit en paiasit, 

 det vore ju mycket möjligt, att den i förhållande till öfriga bala- 

 nophoreer intagit samma ställning som t. ex. de icke-parasitiska 

 santalaceerna till de parasitiska arterna af samma familj, och 

 dess enligt Williamson ända till 3 tum långa blad talar må- 

 hända för, att den icke var parasitisk. Huru som helst är detta 

 en fråga, som endast framtida fynd med säkerhet kunna afgöra. 

 HOOKER meddelar på sagde ställe, att balanophoreerna icke 

 ruttna utan torka samt ej heller angripas af insekter, hvarför 

 de måste vara särdeles egnade att bevaras i fossilt tillstånd. 



Man kunde äfven a priori vänta sig att finna fossila bala- 

 nophoreer, ej blott emedan de nu lefvande representanterna upp- 

 träda med från hvarandra så vidt skilda typer, utan på grund 

 af honblommornas låga utvecklingsgrad. Dessa sakna nemligen 

 — om Cynomorium och Mystropetalum såsom EiCHLER yrkat ^) 

 föras från de egentliga balanophoreerna till en egen familj — 

 helt och hållet hylle, så att blomman endast utgöres af en na- 

 ken pistill, således ändock ett steg högre än gyranospermernas 

 nakna frö. Frågan om dessa växters systematiska ställning har 

 också varit temligen olika: Lindley ansåg dem böra föras till 

 en särskild klass af samma värde som de öfriga stora hufvud- 

 grupperne af fanerogamerna, under det att Endlicher upptager 

 dem »i samma hufvudgrupp som cycadeerna och de högre kryp- 

 togamerna». HoOKER anser dem närmast beslägtade med Ha- 

 lorageae och Agardh betraktar dem såsom parasitiska aroideer, 

 under det att Eichler anser dem närmast förvandta med san- 

 talaceer, -) upptagande dem jemte denna familj, Aristulochiaceae, 

 Rafflesiaceae och Loranthaceae såsom en egen afdelning, Hyste- 



') å. W. Eichler, Sur la structure de la fleur femelle de quelques balanopho- 



lées, Actes du eongrés international de botanique ä Paris 1867. 

 ^) A. W. Eichler, Bliithendiagramme II pag. 545. Leipzig 1878. 



