14 EDLUND, ANMÄRKK. RÖRANDE DEN GALVANISKA UTVIDGNINGEN. 



Det mest karakteristiska hos den galvaniska utvidgningen 

 består deri, att densamma icke ögonblickligt försvinner, då ström- 

 men upphör, utan förminskas småningom tills den slutligen blir 

 omärklig. Den synes, såsom jag uti första af handlingen yttrat, vid 

 försvinnandet följa ungefär samma lagar som den af värmet för- 

 orsakade utvidgningen. Hr Streintz har sedermera gjort samma, 

 erfarenhet. Jag har häraf dragit den slutsatsen, och i den 

 nämnda afhandlingen yttrat, att den galvaniska utvidgningen 

 icke kan vara en följd deraf, att den galvaniska strömmen för- 

 orsakar en sträckning hos tråden, ty i sådant fall borde ut- 

 vidgningen upphöra i samma ögonblick som strömmen slutar 

 att verka, utan att densamma måste förorsakas af molekulära 

 oscillationer af eget slag, hvilka strömmen uppkallar i tråden 

 och som försvinna i den mån deras lefvande kraft hinner 

 meddela sig till omgifvande kroppar. Utan att redogöra för 

 skälen antager Streintz, att värmet, som strömmen framkallar 

 i tråden, är polariseradt, d. v. s. att värmets oscillationer hufvud- 

 sakligen eller företrädesvis äga rum utefter trådens längdriktning. 

 Ett sådant antagande synes mig vara naturligt och enkelt och 

 förmår äfven att förklara hela fenomenet. Temperaturen hos en 

 kropp bestämmes af qvadraten på den hastighet, hvarmed dess 

 och den i kroppen inneslutna etherns molekuler passera sina 

 jemnvigtslägen. Om temperaturen stiger från t^^ till t, så ökas 

 denna hastighet, och om temperaturtillskottet t — ^^ icke är för 

 stort, så förblifva molekulernas oscillationstider oförändrade, under 

 det att deras amplituder tilltaga. Samtidigt derraed utvidgas 

 kroppens volym. Utvidgningen växer således med amplitudernas 

 storlek. En tillväxt i amplitudernas storlek måste förorsaka en 

 tillväxt i kroppens dimensioner hufvudsakligen i den riktning, 

 hvari oscillationerna försiggå. Om oscillationerna försiggå lika 

 mycket i alla m()jliga riktningar, så måste äfven kroppen utvidga 

 sig lika mycket åt alla håll, såvida som han är homogen och 

 amorf. Om deremot oscillationerna hufvudsakligen ske i en och 

 samma riktning, så måste kroppens utvidgning äfven till hufvud- 

 saklig del äga rum i samma riktning. Om derföre en och samma 



