56 ZETTERSTEDT, OM VÄXTLIGHETEN PÅ VESTERGÖTL. SILUR. BERG. 



pregel. Afven de skäligen talrika torpstugorna voro särdeles 

 eländiga. Af mossor antecknades: Leskea nervosa, Barhula tor- 

 tiiosa, Leptotrickum ßewicaule, Grimmia Mühlenbeckii, som före- 

 kom mångenstädes äfven med frukt, Racomitrium microcarpum 

 och paténs, Orthotrichum rwpestre, Andreoia petropliila. Fane- 

 rogama vegetationen var mycket fattig. I de magra ängarne 

 växte Platantliera bifolia i full blomma (29 Juni) och Orchis 

 niaculata, som knappt börjat blomma, TroUius, Crepis prcemorsa, 

 Cirsium acaule, Anthyllis, Equisetum pratense, Hieracium glo- 

 meratiim. Bergets öfversta temligen vidsträckta del utgöres af 

 en nästan oaf bruten i hög grad mager och mycket stenbunden 

 betesmark, der man mellan stenarne knappt träffar någon annan 

 vegetation än ljung (Calluna) och enbuskar (Juniperus). Här 

 och der träffades Lycojjodium clavatum och Sedum annuum 

 samt någon enstaka Pyrola rotundifolia. En vidsträckt utsigt 

 är det enda, som belönar vandrarens möda. 



Borgundaberget. På folkspråket kallas detta berg Borna- 

 berg och är, med undantag af Gisseberg, det minsta af alla 

 Vestergötlands siluriska berg, samt synnerligen fattigt på mossor, 

 då såväl skugga som fuktighet saknas. Ofvanpå berget är som 

 vanligt betesmarker. Ostsidan är kal och växtfattig, men vest- 

 sidan, som är vänd mot jernvägen, klädes till en del af hassel 

 och andra större och mindre buskar samt har en temligen rik 

 och interessant fanerogam vegetation. Så växer här Potentilla 

 rupestris i mängd, Dracocephalmn Ruyschiana och Draha in- 

 cana var. strida sparsamt, Veronica longifolia ^), Tanacetum 

 vulgare, Salix depressa, Platanthera chlorantha, Phleum Böh- 

 meri, samt i bergspringorna de sma ormbunkarne Asplenium 

 septentrionale och Trichomanis samt Woodsia ilvensis. Ur ler- 

 skifferlagret framqvälla ofta goda källor på Falbygdens berg, 

 och äfven här fanns vid en liten rännil vid bergets fot Philo- 



') Den form af Veronica longifolia, som förekommer på Vestergötlands silu- 

 riska berg, växer på branta torra ställen och är mindre än den form, man 

 träffar vid äar och floder, samt utgör liksom en mellanform mellan denna 

 och Veronica spicata. 



