14 STUXBERG, M^XUIOPODEB FRÅN SIBIRIEN OCH WAIGATSCH ÖN. 



senare art äger sitt urspiimgliga centrum icke i Europa, ej lieller 

 i Kaukasus, utan i mellersta Asien; och kanske har han under 

 sin spridning tagit delvis samma vägar, som den massa af växter, 

 hvilka i Europas flora för närvarande utgöra ett lån från den 

 vidtgrenade Altaikedjan. Men sådant låter sig ännu endast 

 gissningsvis säga. 



Innan jag öfvergår till beskrifningen af de hemförda arterna, 

 må jag till sist göra följande korta erinringar. Platydesmus 

 amurensis GrERSTF. är representant af ett slägte, hvaraf förut 

 endast en art var känd, från Mexiko. Craspedosoma deplanatuin 

 n. sp. står genom sitt om en typisk Polydesmus i högsta grad 

 påminnande utseende ensam i sitt slag och har ingenstädes i 

 verlden någon känd närbeslägtad form. Crasped. daliuricum 

 Gerstf. och Crasped. cylindo-icum n. sp. kunna betraktas såsom 

 vikarierande former för den europeiska Q\ Raiolinsii Leach, 

 ty deras stora likhet tyder på ett nära befryndadt ursprung. 

 Polydesmus clavatipes n. sp. är en form af det genom sina egen- 

 domligt bildade ben utmärkta underslägtet Icosidesmus Humb. 

 & Saussure, hvaraf, såvidt jag känner, endast en art är be- 

 skrifven, från Nya Zeeland. Undantager jag Lithohius sihwicus 

 Gerstf., som efter nutida fordringar blifvit mycket bristfälligt 

 beskrifven och antagligen är en kollektivart, jämte Lithoh. ostia- 

 coriim n, sp., hvilken är en Lithobius s. str. ^), så hänföra sig 

 de öfriga Lithobierna till den afdelning af subgenus Archilitho- 

 bius, som utmärker sig genom fyra, aldrig flera, tänder på andra 

 käkfotparets coxaldel järnte i regeln tjugo antennleder, och hvars 

 centrum, om man får döma af de 119 hittills kända arterna af 

 slägtet Lithobius i vidsträcktare bemärkelse, synes ligga i norra 

 eller nordöstra Asien, men som äfven har några representanter 

 i Europa och minst lika många i det Californiska kustlandet. 



Det visar sig af det föregående, att den sibiriska myriopod- 

 faunan delar ytterst litet med Europa gemensamt, och detta 



') Jfr A. Stuxbekg, Genera et Species Lithohioidarum (Öfvers. K. Vet.-Akad:ns 

 Förhandl., arg. 32 (1875) N:o 3), der pag. 8 de sex subgenera äro karak- 

 teriserade. 



