ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 187 6, N:0 3. 111 



kortsvansade sorkar, som utan tvifvel höra till denna art. Jag 

 har sett två exemplar, tagna vid Östersund. 



24. Lemmus agrestis LiN. Det är väl hufvudsakligen denna 

 art, som är bekant under benämningarne »mullvad« och ^miull- 

 sork», emedan den gräfver sig gångar på ängarne. Sådana gån- 

 gar och mullhögar träffas temligen allmänt, t. ex. vid Östersund, 

 Oviken, men djuret sjelft har jag i Jemtland ännu icke sett. 



25. Lemmus norvegicus Worm. Finnes årligen på Oviks- 

 fjällen (och säkerligen äfven på gränsfjällen mot Norge) men ut- 

 vandrar vissa år i utomordentlig mängd. Senast skedde detta 

 sommaren 1872, då »Lemellernas» antal i Jemtland uppgick till 

 millioner. I flera af de vestra socknarne, der de uppträdde tal- 

 rikast, gjorde de stor skada, förtärande både gräset och den 

 växande säden, på somliga ställen i grund. De infunno sig också 

 stundom i höladorna, der de förtärde eller orenade det inbergade 

 höet. Det är icke heller otroligt, hvad man påstod, att den 

 »lemmelfeber», som på vissa orter var allmän, orsakades af den 

 mängd döda lemlar, som förpestade luften och vattnet. I Juli 

 hade förtruppen hunnit till trakten af Östersund, der lemlarne 

 om dagarne men i synnerhet aftnarne allmänt visade sig de båda 

 följande månaderna; till och med på stadens gator och gårdar 

 voro de denna tid ingalunda sällsynta. Om dagen höll sig fler- 

 talet gömdt i lingontufvor, vid trädrötter, gärdesgårdar, diken 

 o. s. v. Massor af dem blefvo ett byte för förföljande rofdjur 

 eller drunknade vid sina försök att simma öfver äfven större 

 sjöar (man såg dem stundom långt ute på Storsjön, men isyn- 

 nerhet vid sunden, t. ex. Rödösundet, simmade de till tusental 

 nattetid), ett stort antal ihjälbetos af hundar eller dödades af 

 menniskor och funnos liggande vid vägar och stigar; några fort- 

 satte förmodligen vandringen österut, ehuru jag icke derom kän- 

 ner något närmare, återstoden gräfde sig ned och tillbragte vin- 

 tern i sina djupa gångar. 



På det s. k. Minnesgärdet, en ängsmark som tillhör Öster- 

 sund, voro deras gångar mycket talrika och jag lyckades der 



