136 OLSSON, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM JEMTLANDS FAUNA. 



sik» är liten, smal och mager med något längre nos, den andra 

 kallad »fetsik», »bottensik», »storsik» är fetare, mörkare och 

 uppnår en betydligare storlek. De båda formernas lektid i Stor- 

 sjön är äfven något olika. Vid Norderön stimma de båda i 

 början af Juni men leka vid Isön på stenig botten, den ene i 

 Oktober, den andre kring den 10 November. Blåsikens lektid 

 varar blott en vecka. Vid Dillne, som ligger sydligare, erhålles 

 blåsik endast om våren vid stimtiden, annars bottensik. I Ref- 

 sunden är vintertiden fångad bottensik, som vägt 16 skålpund. 

 Så stora sikar fås dock näppeligen numera hvarken der eller 

 annorstädes i landskapet. 



Nyström uppgifver (1. cit. sid. 17), att den i Refsunden 

 förekommande siken är Coregonus Nilssonii Valenc, och menar, 

 att Storsjöns blåsik äfven hör hit. Detta måste jag dock be- 

 strida. Jag har just nu, sedan jag erhållit Nyströms afhand- 

 ling, ytterligare granskat Refsundssiken, nemligen sex den 20 

 December i Refsundssjön fångade exemplar, och skall här anföra 

 de för artbestämningen vigtigaste kännetecknen hos dem. 

 Längden hos alla exemplaren nästan lika, ungef. 260 m.m. räk- 

 nad till stjertfenans spets. 

 Hufvudet innehålles 5| gånger i kroppslängden; dess längd min- 

 dre än kroppshöjden. 

 Från nosspetsen till förlockets bakbrädd är afståndet något kor- 

 tare än från ögonhålans frambrädd till gällockets bakbrädd. 

 Nåsborrarne ligga midt emellan nosspetsen och ögat. 

 Mellanhäkshenen äro icke längre framstående än nosknölarne , 

 men väl lika långt; de nå dock stundom ej så långt fram 

 som dessa. 

 Nosens bredd är 6 i m.m., dess höjd, då munnen hålles tillsluten, 

 5J till 5^ m.m.; nosen är alltså visst icke dubbelt så bred 

 som hög. 

 Bukfenans vidliängsle är hos alla långt och spetsigt. 

 Bukfenans strålar 11, dock hos ett exemplar 12. 

 Bröstfenans strålar 15 — 17, hos flertalet 16. 

 Sidolmiens fjäll 93, 93, 96, 97, 100. 



