ÖPVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAl). FÖRHANDLINGAR 18 76, N:0 5. 11 



0.3427 gr. gåf\'o 34.6 cc. qväfgas vid 17.5° och 756 mm. 

 barometerstånd. 



I procent: Funnet. Beräknadt. 



Klor 14.80 14.06 



Qväfve 11.63 11.09. 



ß-Dinitrohlornaftalin, Cj^H^«^ erhålles jemte föregående 



nitrofö rening, ora monoklornaftalin niti'eras med rykande salpeter- 

 syra och vätskan får upphetta sig starkt. Ju starkare upphett- 

 ningen, desto mer synes bildas af /9-derivatet. De båda nitro- 

 föreningarna låta lätt skilja sig genom den olika lösligheten i 

 alkohol, hvari /5-föreningen är svårlöslig. Kokas reaktionspro- 

 dukten med alkohol, sedan syran blifvit borttvättad, så löser 

 alkoholen det mesta af a-föreningen och något af /^-föreningen, 

 som utfaller vid kallnande. Återstoden löstes i en blandning af 

 benzol och alkohol, men utkristalliserade genast i små glänsande 

 kristallnålar. Omkristalliserad ur isättika gaf den blekt gula, 

 bräckliga nålar, som smälte konstant vid 180^ 



Analys: 



0.6440 gr. gåfvo 0.3675 gr. klorsilfver. 



0.2930 gr. gåfvo 25.9 cc. qväfgas vid 13.5° och 760.5 mm. 

 barometerstånd. 



1 procent: Funnet. Beräknadt. 



Klor 14.11 14.06 



Qväfve 11.43 11.09. 



Som Martius och Griess (år 1865) samt sedan Graebe 

 och Ludwig (1870) framställt ur dinitronaftol genom reduktion 

 en hel rad af intressanta derivater, nemligen en diimidonaftol, 

 en _ oxyimidonaftol, en oxyamidonaftol, en oxynaftokinon och en 

 trioxynaftalin, så var det af intresse att efterse, huruvida ej 

 någon af de ofvanbeskrifna dinitroklornaftalinerna kunde gifva 

 upphof till analoga derivater. Fördenskull behandlades båda 

 enligt Graebes föreskrift med tenn och saltsyra, till dess de 

 gått i lösning. /J-dinitroklornaftalin gaf sålunda ett mycket 

 svårlösligt, väl kristalliserande tenndubbelsalt af en diaminbas; 

 G-föreningen deremot ett lättlösligare. Ur lösningarna af dessa 



