ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLENGAR 18 7 6, N:0 5. 35 



svarta tvärställda rektangulära fläckar upptagande större eller mindre 

 del af kroppssegmentens ryggsidor. Oftast äro dessa fläckar så stora 

 att de endast lemna ett smalt ljusare band vid kanterna af segmen- 

 ten, hvarigenom djuret kommer att bli bandadt på tvären af om- 

 vexlande mörka och ljusa band. Denna varietet skulle jag vilja 

 kalla /. cincta. Stundom äro dock dessa fläckar sä utbredda, att 

 djuret blir enfärgadt mörkt, stundom förekomma också enfärgadt 

 ljusa exemplar. Samma färgvarietet tillhöra också många af de från 

 Sibirien hemförda exemplaren äfvensom de få exemplar, vi hafvu från 

 Spetsbergen och Beeren Island. 



2. I. hidenticulata n. sp. (T. IX. fig. 17, 18). 



Pilosa. Segmentum tertium abdominale quartum longitudine 

 fere sequans. Antennse capite non duplo longiores, articulus se- 

 cundus et tertius longitudine fere äquales. Denticuli muncronum 

 duo. Long. 2 millini. 



Färgen på denna art grönaktig. Den undre klon bildar en 

 skarp vinkel vid basen inåt den öfre. Liknar /. olivacea Tüllb. 

 deruti att gaffelns ändsegment äro tvåtandade, men skiljes från denna 

 derigenom att dessa ändsegment (IX. 17, 18) äro i proportion till 

 gaffeln mycket större, äfvensom genom antennernas form, i det andra 

 och tredje lederna hos /. bidenticulata äro mera långsträckta och föga 

 kortare än fjerde. Antennerna i sin helhet äro också betydligt längre 

 hos denna än hos /. olivacea. 



Novaja Seralja och Grönland. 



3. /. Stuxhergii'^) n. sp. (T. IX. fig. 19— 22). 



Pilosa. Segmentum tertium abdominale quartum longitudine 

 fere tequans. Antennee capite non duplo longiores, articulus se- 

 cundus et tertius longitudine fere sequales. Denticuli mucro- 

 num tres, alius post alium insertus, ultimus minimus. Long. 

 2 millim. 



Färgen blågrön, stundom stötande i violett, vanligen med ett 

 mörkare band utefter ryggens midt. Klor (IX. 20) ungefärligen som 

 hos föregående art, så ock antennerna (IX. 19), men gaffelspetsarna 

 (IX. 21, 22) hafva hos denna art en alldeles egendomlig form, der- 

 igenom att den yttersta spetsen, som annars är starkast, här är svagast. 



Novaja Semlja och Sibirien; ej sällsynt. 



^) Arten är uppkallad efter Dr A. Stuxberg, en af deltagarne i Expeditionen 

 till Jenissej. 



