ÖFVEKSIGT AV K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 187G, N:0 10. 5 



0.3901 gr. vid 100" torkadt salt gåfvo enligt den förra me- 

 toden 0.5182 gr. klorsilfver. 



0.4844 gr. ej vid 100° torkadt salt gåfvo enligt den sed- 



nare metoden 0.3027 gr. klorsilfver. 



I procent: 



Funnet. Beräknadt. 



Totala klorhalten 32.84 33.17 



Klor som klorväte 15.43 15.30 



Surt klornaftylamin-sidfat, Cj^ Hg Cl NH^ . Hr, SO^, erhölls, 

 då det föregående saltets lösning försattes med svafvelsyra och 

 lösningen derpå starkt koncentrerades. Saltet kristalliserar i 

 knippen af långsträckta blad, som långsamt lösa sig i vatten. 

 Af kokande vatten sönderdelas saltet delvis, så att fri b tis 

 smält tillstånd afskiljer sig. Samma förhållande återfinnes i 

 ännu högre grad hos det förra saltet. Följande svafvelbestäm- 

 ning g^jordes å sulfatet. 



0.7458 gr. gåfvo 0.6280 gr. bariumsulfat. 



I procent: 



Funnet. Beräknadt. 



Svafvel 11.57 11.62 



Klorna ftylamin, Cj^ Hg Cl . NHo. Den fria basen sjelf er- 

 hålles, om hydrokloratets lösning sönderdelas med ammoniak. 

 Aminen afskiljer sig då i hvita, flockiga massor, som efter tork- 

 ning visa en smältpunkt af 93"- — 94°. Aminen är en svag bas, 

 såsom synes af dess salters partiela sönderdelning vid inverkan 

 af hett vatten. Den har ej någon om c-Naftylamin påminnande 

 lukt, men öfverensstämmer med densamma deri, att hydroklora- 

 tets lösning icke fälles af svafvelsyra. Jernklorid ger med sal- 

 ternas lösningar grågrön färgning och derpå fällning. Vid glödg- 

 ning af tenndubbelsaltet med kalk erhöllos några droppar af ett 

 destillat, som egde a-naftylamins karakteristiska lukt och reak- 

 tion på jernklorid. För att fastställa aminens konstitution, för- 

 sökte jag öfverföra densamma i en motsvarande diklornaftalin 

 och behandlade derföre det klorvätesyrade saltet af basen med 

 kaliumnitrit och saltsyra. Produkten var en brun massa, hvarur 

 jag genom destillation med vattenångor erhöll ett destillat af 



