ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1879, N:0 2, 1 



hopskrynklas densamma. Buskar och träd kuUvräkas, och rötter, 

 stammar och grenar inbäddas delvis i moränen '). Två rätt an- 

 senliga almar af ungefär 15 cm. i genomskärning voro jUst i be- 

 grepp att störtas omkull. Andmoränen är helt obetydlig, beroende 

 derpå att jökeln ej eger någon raidtelmorän, utan endast spridda 

 fläckar af sten- och grus-anhopningar. Dessutom utgöres dal- 

 bottnen omedelbart framför iskanten till stor del af fasta berg- 

 hällar, som ej lemna något bidrag till moränen; och härtill kom- 

 mer äfven, att isen delvis glider fram öfver det lösa materialet. 

 På ett ställe iakttog jag, att den skjutit fram ett par meter 

 öfver ett ganska stort block, som lemnat intryck i isen, så att ett 

 hvalf uppstått. Ät norra sidan tilltager ändmoränen i mäktighet 

 och öfvergår småningom i sidomoränen, som är ganska betydlig. 



Om isbräen fortsätter sitt framryckande ytterligare ett par 

 hundra meter, blir den i tillfälle att utvidga sig ansenligt, ty 

 der utbreder sig dalen till ett af elfven öfversvämmadt jemnt 

 och flått rullstensfält, som sträcker sig med föga fall ända ned 

 till Buergården. Vegetationen är kraftig ända upp till iskanten. 

 Flere slags löfträd trifvas väl i isens omedelbara närhet och på 

 mindre än 200 meters afstånd från bräen fans en liten rågåker 

 med rågstånd af öfver två meters höjd. 



Hela dalen nedefter visar för hvarje steg spår af isens forna 

 utbredning, men några stora ändmoräner finnas dock ej i Buer- 

 dalen. Först när man kommer ned i Oddedalen, påträffar man 

 en dylik af väldiga dimensioner, nämligen den som nedtill be- 

 gränsar Sandvenvandet. Denna insjö, i hvilken sand- och ler- 

 slammet från Buerbräelfven (Jordalselfven) till stor del bottenfälles, 

 ligger med ytan 82 m. öfver Sörfjorden, under det att insjöns 

 djupaste punkt är 33 1 m. under samma fjords vattenspegel-). 



') Enligt berättelser af trovärdiga personer har man vid gräfning i den skånska 

 krosstensleran stundom påträffat trädstammar. Månne dessa kunna hafva 

 blifvit inbäddade i moränmassau på ett likartadt sätt med det ofvan antydda? 

 I sä fall skulle det bäntyda pä en praeglacial trädvegetation. 



^) Se Sexe: »Mferker efter en listid i Omegnen af Hardangerfj orden», p. 15. 



A. Helland uppgifver något olika mått (»Om Beliggenbeden af Morä- 

 ner og Terrasser föran mange Indsöer». Öfvers. K. Vet.-Akad. Förh. 1875.) 

 Med aneroid fann jag sjelf insjöns yta ligga 80 m. öfver Sörfjorden. 



