10 HOLMSTRÖM, OM MORÄNER OCH TERRASSER. 



Justedalen, som i öster begränsar Justedalsbräen, är en djup 

 och trång dalgång och utmynnar i en af Sognefjordens armar, 

 Lystertjorden, vid Rönnei, ej långt från ångbåtsstationen Mari- 

 fjseren. Dalen sträcker sig ungefär 'fyra mil i rakt nordlig rikt- 

 ning till platsen Nigar och fortsätter derefter ett par mil först 

 i nordostlig och sedan nordlig riktning under namn af Stordalen. 



Förutom de nederst i Justedalen förekommande terrasserna, 

 till hvilka jag längre fram skall återkomma, erbjuder färden upp- 

 för Justedalen föga af intresse. Några betydande moränbild- 

 niugar förekomma ej, om ej möjligen den öfversta väldiga ter- 

 rassen skyler en ändmorän. Der dalen hoptränges till en smal 

 klyfta, t. ex. ofvan om stationen Myklemyr, synes elfven hafva 

 bortsopat alla lösa aflagringar, men der den utbreder sig till 

 jemna fält med föga sluttning, finnas betydliga aflagringar af sand 

 och rullsten, hvilka nu genomkorsas af elfven i alla riktningar. 



En fjerdedels mil söder om Nigar utmynnar i hufvuddalen 

 den från vester kommande Krondalen. Vid mynningen är den 

 liksom afstängd genom en lägre bergkulle, som dock genombrytes 

 af Krondalselfven. Men på andra sidan om denna lilla höjd 

 utbreder sig en behaglig dalgång med talrika bondgårdar, åker- 

 fält, skogsängar och skogbeklädda bergsluttningar på dalens sol- 

 sida (den norra), samt betesmarker på skuggsidan (den södra). 

 Dalen är ungefär 7,000 m. lång och afslutas uppåt af Berset- 

 bräen. Vid vandringen uppåt denna dalgång kan man tro sig 

 förflyttad till en mera kuperad trakt af Småland eller mellersta 

 Sverige, om man nämligen ser bort från de höga bergväggarne i 

 norr och söder samt jökeln i fonden. Det är ej ensamt växtlig- 

 heten, som har en dylik prägel, utan det är isynnerhet den små- 

 kuperade marken, som påtagligen har samma natur som kross- 

 stensfälten i Sverige. Hela Krondalen är nämligen uppfyld af 

 moräner, som utvisa, att isen har här gått tillbaka i små »ryck» 

 och dervid qvarlemnat botten-, sido- och ändmoräner. De senare 

 bilda ej regelbundna ringformiga vallar tvärs öfver dalen, utan 

 utgöras af större och mindre kullar af oregelbunden form, dock 

 oftast något långsträckta med längdriktning tvärs (eller i något 



