ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAU. FÖRHANDLINGAR 187 9, N:0 2. 13 



hvarigenom det bildas en djup fåra — ett aftryck af blocket — 

 i moränen (fig. 7). Denna fåra fylles naturligtvis snart af sand 

 genom de små rännilar, som öfver allt strömma fram öfver morän- 

 ytan och som aflagra sand och slam i alla ojemnheter. Under 

 gynsamma förhållanden skulle man väl i en gammal bottenmorän 

 kunna påträffa vid stötsidan af en dylik framskufvad sten den 

 sand- eller slamfylda fåra, som stenen en gång lemnat efter sig 

 i moränmassan, hvarigenom den forna jökelisens ungefärliga rikt- 

 ning kunde bestämmas. 



Jag blef ej i tillfälle att undersöka bottenmoränens inre 

 sammansättning. Men att döma af dess yta består den af större 

 och mindre, oftast kantafrundade och stundom äfven reffiade 

 stenar, liggande inbäddade i en hårdt packad något lerig massa 

 af grus och sand. Moränmassan synes dock på långt när ej 

 vara så lerblandad och slamuppfyld, som förhållandet brukar 

 vara med bottenmoräner af äldre datum, och jag är derföre böjd 

 för att tro, att en del af det fina materialet (bergartsmjölet) 

 uppkommit genom en småningom försiggående förvittring. Det- 

 samma gäller om ändmoränerna. Dessa utgöras i sitt nybildade 

 skick af idel stridt grus och oftast kantiga stenar, då deremot 

 motsvarande bildningar af äldre datum tyckas vara rikare på 

 finare beståndsdelar. Det synes mig naturligt, att vittring bör 

 lika så väl kunna ske i en för luft och fuktighet utsatt morän - 

 massa, som på en blottad berghäll ^). 



Uti ändmoränen invid Bersetbräens fot iakttog jag ett stort 

 »block» af grus och sten, eller med andra ord en hårdt packad 

 massa, liknande ett ur en botten morän lösryckt stycke. Så var 



^) Uti »Terrain erratique des Vosges» (Epinal. 1851, p. 96) fäster H. Hogakd 

 uppmärlcsamlieten derpå, att uti de äldsta ändmoränerna äro blocken nästan 

 alltid rundade, deremot mera kantiga uti de yngre, hvilket han anser bero 

 derpå, att först då bergstopparne började uppsticka ur det ofantliga snö- 

 täcket, således då detta var i aftagande ocli isen följaktligen i tillbakagång, 

 uppkommo verkliga ytmoräner med kantiga block. Förut härrörde änd- 

 moränernas innehåll af sådana materialier, som af skridjöklarne blifvit »ar- 

 rochés sur leurs fonds ou sur leurs flancs». Jfr härmed, att blocken i de 

 skånska krosstenslerorna (äfven uti dem, som påtagligen äro att anse som 

 yt- eller ändmoräner) alltid äro kantafrundade och mycket allmänt refflade. 



