ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. ^ÖRHANDL1^'GAK, 187 9. N:0 2. 19 



stycke af bräen. Som vanligt i liknande fall utgjordes åsens 

 inre af is med endast ett tunt hölje af grus och sten. Det är 

 mig oförklarligt, huru denna lilla åsrygg eller, med andra ord, 

 huru den grus- och stensamling, som gifvit anledning till is- 

 ryggens uppkomst, kommit att ligga i en rät linie. Det är en 

 möjlighet, att de lösa materialierna blifvit tryckta upp till isens 

 yta genom en transversel springas hopslutning i öfverensstäm- 

 melse med de Seue's teori i). Men dylika tvärspringor före- 

 komma ej här, och för öfrigt borde ju den räta linien genom 

 jökelns rörelse snart hafva öfvergått i en bågformig, hvilket 

 ej var händelsen. 



På det jemna bottenmoränfältet nedanför jökeln har elfven 

 vid högt flöde på många ställen aflagrat en stenblandad sand- 

 betäckning. Der denna sand är fuktig, bildar sig efterhand ett 

 tunt humuslager genom förmultning af der växande lafvar och 

 mossor. Inträffar nu en ny öfversvämning, blifver detta humus- 

 eller torflager inbäddadt uti sanden och kan under gynsamma 

 förhållanden bibehålla sig i ett torfartadt eller förkoladt till- 

 stånd. Det af Hr Lindström omtalade tunna torflagret emellan 

 moränen och rullstensgruset (se ofvan cit. arbete) har möjligen 

 ett liknande ursprung. Att här eller i liknande fall tänka sig 

 en interglacial period, under hvilket växtlagret skulle hafva upp- 

 stått, är ingalunda behöfligt. 



En half eller trefjerdedels mil norr om Nigar mynnar Få- 

 bergstölsbräen ut i Stordalen. Afven denna jökel har, liksom 

 de båda förut omtalade, haft en betydligt större utbredning, tro- 

 ligen i förra århundradet. De väldiga, bågformiga ändmoränerna 

 nedanför iskanten sträcka sig ända ned till Storelfven och ut- 

 visa, att jökeln utbredt sig ända ned till elfven och kanske då 

 uppdämt densamma. Andmoränerna äro betydligt större än de 

 uti Nigarsdalen och kunna fullkomligt mäta sig med Krondalens. 

 Vid jökelns sydvestra hörn slutar isen tvärt med en ganska hög, 

 lodrät vägg. Den glider här fram öfver jemnslipade gneishällar, 

 hvilka erbjuda ett godt tillfälle att studera afslipningen. På 



') .^& névé de Justedal et ses glaciers p. 4.3. 



\ 



