34 HOLMSTRÖM, OM MORÄNER OCH TFRBASSER. 



med hänsyn till storleken spridda i hela banken. Somliga visa 

 otydliga spår af glacial afslipning, men de flesta äro dock rul- 

 lade i vatten, utan att vara egentliga rullstenar, d. v. s. de hafva 

 ej den typiskt elliptiska formen. Hela profilen visade sig mycket 

 tydligt och märkvärdigt regelbundet skiktad. Skiktningen stu- 

 pade från midten regelbundet åt båda sidor, men var dock nästan 

 vågrät på den nordöstra sluttningen. Här gick skiktad lera så- 

 som ett mantelformigt täcke högt upp på banken. Skiktningen 

 i banken bestod deri, att vissa lager voro mera sandiga, andra 

 mera grusiga och åter ett tredje slag mest bestående af stenar, 

 således en tydlig sortering med stor regelbundenhet. Stora och 

 små stenar lågo dock om hvarandra. I sydvestra väggens ne- 

 dersta del satt ett större parti lera inneslutet. Det var påtag- 

 ligen »mergel- eller musling-ler», som blifvit hopvräkt af isen 

 (eller genom glidning?) och uppblandadt med en och annan sten. 

 Blott en mindre del var fullt synlig; det öfriga var ofullständigt 

 skyldt af nedrasadt grus. Tiden medgaf ej att häråt egna någon 

 synnerlig uppmärksamhet. 



Allra öfverst på banken fans en tunn betäckning af gulröd, 

 något stenig grus- och sandaflagring med oregelbunden gräns 

 nedåt. Liknande bildningar observerades på flere ställen i denna 

 trakt och utgöra säkerligen en sjelfständig aflagring. 



På grund af hvad ofvan blifvit anfördt synes, att Stubbe- 

 rudsbanken svårligen kan anses som en verklig morän och ej 

 heller är den fullt jemförlig med de svenska rullstensåsarne. Det 

 är påtagligt, att den blifvit afsatt i vatten, och månne ej åtmin- 

 stone den nordvestra delen af banken utgör en ringa rest af ett 

 forntida mäktigt rullstensfält, som en gäng uppfylt hela dal- 

 gången? Den skulle således böra hänföras till terrassbildningarne. 



I närheten af Åkers kyrka iakttog jag en verklig morän, 

 4—6 fot mäktig, hvilande omedelbait på kalkstenshällen. Massan 

 liknade vid första ögonkastet stenig krosstenslera, men visade 

 sig vid närmare påseende vara mera grusig och försedd med 

 många stora stenar. Den var dock så pass lerhaltig, att den 

 i tort tillstånd var starkt sammanhängande. Denna morän var 



