ÖFVERSIGT AP K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 187 9, N:0 3. 37 



ningar. Detta grus är identiskt med O. Torells bottengärden, 

 H. v. Posts glacierlager och O. Gum^lii bottengrus. 



2:o att ofvanpå botteumoränen finnes ofta en annan, stundom 

 rätt mäktig nioränaflagring, som väl i de flesta fall är att anse 

 som ändmorän ^). Denna bildning karakteriseras af större, tem- 

 ligen kantiga stenar och mindre liårdt packadt grus, som är 

 föga lerhaltigt på grund af dess brist på det s. k. bergartsmjölet. 

 Identiskt härmed är voN Posts krosstenslager och till dels yngre 

 svenska geologers öfre hrosstensgrus eller ytmorångrus -). 



3:o att ännu en tredje, föga mäktig nioränaflagring före- 

 kommer, som bildar sjelfva ytbetäckningen och som kanske är 

 att betrakta som en glest utbredd ytmorän. Att vatten (de 

 forna jökelelfvarne) spelat en viss rol vid dess bildning, har jag 

 ofvan antydt. Flere svenska geologer hafva påaktat denna, i 

 Sverige ingalunda sällsynta bildning, t. ex. A. E. Törnebohm, 

 M. Stolpe och D. Hummel. I vissa orter af Sverige kallas 

 den mjele. 



Till sist kan jag ej underlåta att framhålla den nära öfver- 

 ensstämmelsen emellan de fjällvidder, jag haft tillfälle att se, 

 och de öppna, skoglösa krosstensfälten i Sverige, t. ex. Svältorna 

 i Vestergötland och de s. k. ryen i norra Skåne. Detta för- 

 hållande syntes mig mest påtagligt på Filefjäll i närheten af 

 Sultinden 3j. Detta 1675 meter höga berg reser sig enstaka pä 

 en platå af 1000—1200 meters höjd. »Hela trakten rundt kring 

 Sultinden», heter det i mina anteckningar, »visar den största 

 likhet med krosstensfälten vid Finjasjön i Skåne. Här och der 

 uppsticka små berghällar ur moränbetäckningen. 1 denna finnas 

 fullt med vattenfylda, grunda fördjupningar — småsjöar. Dessa 



^) Jfr O. Torell: »Undersökningar öfver istiden». Öfvers. af K. V. A. Förh. 



1872. N:r 10 p. 36. 

 ^) Den närmaste motsvarigheten i Sverige ha vi att söka uti det mellersta 



krosstenslagret, sådant det beskrifves af Törnebohm och Stolpe. Se O. 



GuMjELius : Om mellersta Sveriges glaciala bildningar. I. (Bih. till K. V. A. 



Handl. 1874). 

 ') På omkring 1480 meters (5000 fots) höjd fans på bergets norra sida en 



bergvägg så slät, som om den hade blifvit jemnslipad af is. Tydliga refflor 



syntes dock ej. Sjelfva toppen var skroflig. 



