42 NILSON, OM MARIGXACS NYA YTTERBINJORD. 



ställa oxiden fullt ren, men han har goda grunder att antaga, 

 det ytterbinen är fullkomligt hvit, att dess lösningar ej förorsaka 

 något absorptionsfenomen i spektrum och att dess molekylarvigt, 

 när man aflägsnat de sista spåren af erbin, som ännu förekom 

 i hans preparat, skulle stiga till 131, o i st. f. 130,8, det högsta 

 tal han kunnat nå. 



Af brist på material nödsakad att afstå från en längre ut- 

 sträckt undersökning af den nya jorden, riktar den frejdade 

 kemisten en uppmaning till dem, som till äfventyrs kunde inne- 

 hafva ett större erbinförråd, att fortsätta densamma. Jag har 

 upptagit denna undersökning så mycket hellre, som jag just då 

 Marignacs afhandling utkom stod i begrepp att företaga en 

 revision af den molekylarvigt, HÖGLUND ansett sig böra tillägga 

 erbinjorden : 129,7. Bland de olika beredningar, å hvilka han 

 företagit molekylarvigtsbestämningar, anför han nämligen fyra, 

 som gifvit ett högre värde än det anförda: 131,2, 130,4, 129,9, 

 129,8 och denna omständighet gaf mig anledning förmoda, att 

 man genom en längre drifven partiel dekomposition af nitratet 

 i:taf HÖGLUNDS jord skulle erhålla ett högre och slutligen kon- 

 stant tal. 



Vid början af detta arbete utgjordes mitt erbinförråd af 63 gr., 

 beredt dels ur gadolinit och dels ur euxenit från årendal. Jor- 

 dens molekylarvigt var 129,2 5. Vid dess framställning genom 

 nitratens afdrifning upphörde jag att upphetta den smälta massan 

 i det ögonblick, då rödgula ångor började utvecklas eller också, 

 när molekylarvigten stigit öfver 120, först då massan började 

 blifva mindre lättflytande, och erhöll sålunda alltid, efter lösning 

 i kokhett vatten, kristalliserande basiska nitrat, allt rikare och 

 rikare på erbin. För öfrigt hade jag vid erbinberedningen gått 

 tillväga fullkomligt på samma metodiska sätt som Marignac 

 beskrifver i sin uppsats ^). 



') Dä hela mitt erbinförråd, för att renas, till sist i form af neutralt nitrat 

 fälldes med oxalsyra, utföll en jord af ofvan anförda molekylarvigt; i lösningen 

 stannade deremot 0,542 gr. jord af molekylarvigten 124,95, som utglödgad ur 

 sulfatet egde en vackert rosaröd färg och vid anställdt prof i gnistspektrum 

 visade sig vara fullkomligt yttriumfri. Möjligen skulle härpå kunna grundas 



