50 NILSON, OM SCANDIUM EN NY JORDMETALL. 



komst i gadolinit eller euxenit, mineral, som hittills endast blifvit 



■ funna å skandinaviska halfön. 



Beträffande dess kemiska egenskaper känner jag för till- 

 fället blott, att det gifver en ' hvit jord, hvars lösningar icke 

 förorsaka något absorptionsband i spektrum; — att jorden en- 

 dast långsamt angripes och löses af utspädd salpetersyra äfven 

 i kokning, lättare af chlorvätesyra; — att dess nitratlösning 

 fullständigt f alles af oxalsyra; — att nitratet mycket lätt och 

 som det synes fullständigt sönderdelas vid samma temperatur, 



* hvarvid ytterbiumnitrat blott delvis förändras till basiskt nitrat; 



■b- 



— -Ifeatt jorden med svafvelsyra gifver ett salt, som vid högre 

 temperatur under samma förhållanden som yttrium- och ytterbium- 

 sulfat icke förändras; — att detta sulfat liksom gadolinit- och 

 ceritmetallernas fullständigt och lätt afger sin svafvelsyra, om 

 det för bläster glödgas med ammoniumcarbonat; — att scandiums 

 atomvigt = Se, beräknad för jordens formel — ScO, måste vara 

 lägre än 90, då det i spektrum sist undersökta preparatet med 

 molekylarvigten 105,83 ännu innehöll något ytterbin. Då emel- 

 lertid alla dess spektrallinier framträdde mycket klara och ibland 

 dem några karakteristiska visade sig, som man vid undersökning 

 af de föregående preparaten icke kunnat iakttaga, så kan man 

 deraf sluta, att detsamma var ganska rent och att scandiums 

 atomvigt icke skall ligga synnerligen långt under det minimum, 

 som man hittills uppnått. 



Det är visserligen för tidigt att yttra sig om det nya grund- 

 ämnets frändskap och ställning bland öfriga element, men jag 

 kan ej afhålla mig från att, äfven på grund af den begränsade 

 kännedom om dess kemiska karakterer, som jag för närvarande 

 eger, i detta hänseende våga några slutsatser. 



På grund af den lätthet, hvarmed nitratet i hetta sönder- 

 delas, så att vid afdrifningsserierna 13 — 21 i moderluten stan- 

 nat så godt som ren ytterbin och all scandinjord deremot afsatt 

 sig i den olösta resten, är det väl icke möjligt att oxiden kan 

 ega formeln ScO. Lika litet torde den kunna ega den med 

 ytterbinen analoga sammansättningen Sc^O^, eller med andra ord 



