ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. PÖKHANDLINGAR 1879, N:0 3. 85 



vid Kurremölla, men mellan sandstens- och skiiferlagren i de kol- 

 förande bildningarne i nordvestra Skåne finnas äfven leror, som 

 erinra om den i fråga varande. Det är emellertid ej fullt säkert, 

 att dessa exemplar äro från Sverige, ehm-u det af skäl, som 

 nedan skola anföras, är ganska sannolikt. 



Natmiigtvis lemna stenkärnorna den bästa föreställningen 

 om föremålets m-sprungliga utseende. Dessa bilda en spol- 

 formig kropp, som hos den vanligaste formen utom stjelken och 

 bihanget i spetsen har en längd af ända till 60 millim. mot en 

 diameter på midten af omkring 18. Skaftet synes i fullständigt 

 skick hafva varit sexkantigt, och hvar och en af dess sex kan- 

 ter fortsätter såsom sjelfva den spolformiga kroppens spirallinier. 

 I toppen afsmalnar denna åter och är förlängd till ett temligen 

 långdraget bihang, som hos de flesta af de svenska exemplaren 

 är mindre väl bevaradt än skaftet och derför antagligen var af 

 tunnare konsistens. Enligt utländska författares beskrifning skall 

 det dock än vara likt skaftet, än åter skola de förmodade valv- 

 lerna, som bilda detsamma, vara fria och böjliga. Hvad för öfrigt 

 organets byggnad i detta bevaringsstadium angår, kunde man 

 ej gerna annat än med senare författare antaga, att det består 

 af 6 sammanvuxna smala bladformiga valvler, hvilkas förenings- 

 linier utmärkas genom ytans upphöjda spirallinier. 



Vid teckningen af de svenska exemplaren fastade emellertid 

 Herr G. Liljevall min uppmärksamhet derpå, att spirallinierna 

 ofta såsom tunna kanter fortsätta i den omgifvande stenmassan 

 (Tafl, VI fig. 1 a, b), och detta befans vid senare verkställd 

 granskning vara fallet hos flere exemplar. En dylik köl kan 

 äfven iakttagas pä de plattryckta formerna i skifferleran och 

 synes äfven på några af Ettingshausens figurer. Förklaringen 

 af denna byggnad lemnas genom det vid Sofiero funna exem- 

 plaret (Tafl. VII fig. 5), som visar tvenne omhöljen, det ena 

 utanför det andra, af alldeles samma byggnad, och hvilkas spiral- 

 linier genom en tunn vägg äro sinsemellan förbundna. I stället 

 för att bestå af sinsemellan sammanvuxna spiralvridna valvler, 

 skulle Spirangium, att döma häraf, bestå af på samma sätt 



