100 N. P. BAMBERG, OM AUSENIKFÖRGIFTNING. 



a. Exkrementerna voro mörkbruna, deras vattenlösning vi- 

 sade med salpetersyra stark halt af gallfärgämne. Vid 

 undersökning på arsenik erhölls endast svag reaktion 

 derpå, så att qvantitativ bestämning ej kunde ifråga- 

 komma. 



b. Urinen visade äfven halt af gallans färgämne; af stark 

 klorvätesyra rödfärgades den; arsenikhalten var här 

 äfvenledes så liten att qvantitativ analys ej kunde före- 

 tagas. 



2. Den 28 Febr. tillvaratogs 65 kub.centim. urin och 31, 02 

 gm exkrementer. 



a. 65 kub.centim. urin lemnade vid analys enl. ofvan an- 

 förda beskrifning: 0,ooo25 gm arseniat i), sålunda på 

 1000 gm 0,0038 gm arseniat, motsvarande 0,oo2 gm 

 arseniksyrlighet. 



b. 31,02 gm exkrementer på samma sätt behandlade, lem- 

 nade 0,0017 gm arseniat; 1000 gm följaktligen 0,0548 

 gm arseniat, motsvarande 0,02 8 6 gm arseniksyrlighet. 



Undersökningar af likdelarna. 



1. Undersökning af urin. 



Den uti blåsan befintliga urinens mängd var 25 kub.- 

 centim., den var rödaktig och starkt albumiuhaltig; vid 

 analys erhölls 0,ooi gm arseniat; 1 liter skulle sålunda 

 lemna 0,04 gm arseniat, motsvarande 0,02084 gm arsenik- 

 syrlighet. 



2. Undersökning af ryggmergen. 



Dess vigt utgjorde endast 17 gram; den framstälda 

 arseniksyrade ammoniaktalken vägde 0,oooi5 gm, en så 

 liten vigtsbestämning är naturligtvis osäker och otillförlitlig; 

 1 kilogram skulle ifall denna vigtsmängd antages komma 

 att lemna 0,oo882 gm arseniat, motsvarande 0,oo459 gm 

 arseniksyrlighet. 



^) För kortheten användes i det följande arseniat i st. f. ammoniummagnesium- 

 arseniat. 



