41 



Ofversigt af Kongl. Vetenskaps-Akademiens Förhandlingar 1879, N-.o 4. 



Stockholm. 



Bidrag till läran om det strålande värmet. 

 Af Jonas Wensteöm. 



[Meddeladt den 9 April 1879.] 



Såväl i den rena som i den tillämpade värmeläran torde 

 det ibland vara vigtigt att veta, hvilken temperatur en viss yta 

 erhåller genom strålning från en annan; eller omvändt: af den 

 förras temperatur sluta till den senares. Följande uppsats är 

 ett försök att under vissa omständigheter utreda sambandet 

 mellan dessa temperaturer. 



Redan länge har man antagit strålningens verkan vara be- 

 roende af värmekällans afstånd och strålarnes lutning mot ytan 

 eller såsom Newton uttryckte det: »strålningens verkan är pro- 

 portionel med dess täthet». Såvida ej strålningen sker i ett 

 absorberande ämne, kan den genom en enkel geometrisk lag be- 

 visas vara proportionel omvändt mot qvadraten på afståndet 

 och direkt med -sinus för strålens lutning mot den träffade ytan, 

 bvilket är den vanliga formen för lagen. Dessutom har man 

 funnit den vara proportionel äfven med sinus för strålens lutning 

 mot den strålande ytan. 



För att i verkligheten visa dessa lagars giltighet, gjorde 

 Leslie och Melloni sina bekanta försök. Det kan dock an- 

 märkas mot dessa försök, dels att luften fritt tilläts att utöfva 

 sin afkylande och uppvärmande inverkan både på den strålande 

 ytan och på värmemätaren, dels att omgifningens temperatur var 

 oberäknelig och föränderlig. Då derför JoHN Ericsson åter 

 upptog dessa undersökningar, uteslöt han så noga som möjligt 

 luften eller på annat sätt minskade dess inflytande, och omgaf 



